218 



4 Underfam. Skärfläckor, Becurvirostrinae. 



Näsgropen når ej öfver mer än halfva näbbets 



längd. Detta är rakt eller starkt uppåtböjdt. Be- 

 nen mycket långa. Underfamiljen omfattar 1 1 ar- 

 ter, fördelade på 3 släkten. 



Öfversikt al släktena. 



I. Baktå saknas. Tår nästan helt och hållet 

 fria. Tarsen mer än dubbelt så lång som 

 mellanlån med klo Himantopus. 



II. Baktå finnes. Tår förenade genom en ur- 

 ringad simhud. Tarsen ej mer än dub- 

 belt så lång som mellantån med klo Recurvirostra. 



Styltlöparesläktet, Himantopus, Briss. 



Näbbet smalt, trindt och rakt. Benen utomor- 

 dentligt långa och spensliga. Vingarna långa och 

 smala. Stjärten kort. 



Styltlöparna omfatta 6 arter, som, med undan- 

 tag af de kallare länderna, bebo större delen af 

 jorden. 



Styltlöparen, Himantopus himantopus, (L.) (Tafla 

 47, tig. 2). 



Syn. Himantopus candidus, Bonn. 



Namn: Danska: Rödbenet Styltélöber. 



Hjässan och hufvudets sidor till ögat samt hals- 

 ryggen svarta. Rygg och vingar grönsvarta. Bak- 

 rygg hvit. Stjärt grå. Pannan, hufvudet, halsen 

 framtill och på sidorna samt de undre kroppsdelarna 

 hvita. Riktigt gamla hanar hafva hela hufvudet och 

 halsen hvita. Honan liknar hanen, men det svarta 

 på hufvud och hals är mer grått och på ryggen 

 svartbrnnt. Iris röd. Näbb svartaktigt. Fötter 

 och ben ljusröda. Längd c:a 330, vingen c:a 240 mm. 



Styltlöparen finnes på lämpliga platser i hela 

 Afrika och i södra Europa. Österut går han till 

 vestra Kina. Tillfälligtvis träffas han norrut ända 

 till Danmark, där han är funnen >;for omtrent hun- 

 drede Aar siden» på Christiansö vid Bornholm samt 

 hösten 1 825 på Lindholm vid Möen. Äfven säges 

 han med säkerhet vara sedd vid Eliasminde (Odense- 

 fjord) vintern 1864 — 65 (Collin)* samt sköts nära 

 Ringkjöbing (okt. 1882) (Liitken 1885). 



Skärfläcksläktet, Recurvirostra, L. 



Skärfläckorna äro medelstora, spensliga fåglar, 

 lätt igenkända på näbbets egendomliga form (se 



' En uppgift (Collin 1895), att styltlöparen skulle ha 

 erhållils hösten 1S82 på Falster, har visat sig felaktig. 



fig. 1, tafla 47). Det är plattadt, starkt uppåtböjdt, 

 i spetsen ytterst tunnt och böjligt. Framtårna äro 

 relativt korta, till hela sin längd förenade genom en 

 djupt urringad simhud. Baktån liten, nästan rudi- 

 mentär, och fästad högt öfver framfarnas plan. Vin- 

 garna äro tämligen långa och spetsiga med första 

 pennan längst. Stjärten kort. Fjäderbeklädnaden 

 är tät och åtsittande, svart och hvit. Könen likna 

 hvarandra, och ungfåglarna äro föga olika de äldre. 

 De rugga endast en gång om året. 



Släktet är kosmopolitiskt. 4 arter äro kända. 

 I Europa finnes endast en. 



Skärfläckan, Recurvirostra avocetta, L. (Tafla 47, 

 fig. 1). 



Namn: Alfit (Gott.). Norska: Klyde. Danska: 

 Klyde, Brogéblit, Blitte, Hvidfugl, Skomager; Blitt 

 (Sylt); Branting, Scelskjmr (Thy); Strandskade 

 (Limfj.). Finska: Avosetti. 



Hufvudet ofvan samt bakhalsen till något mer 

 än halfva sin längd svarta. Ett bredt, svart band 

 längs den hoplagda vingen samt ett dylikt längs 

 skuldran. Handpennorna svarta, de inre armpen- 

 norna svartbruna med hvitaktiga spetsar. Fågeln 

 för öfrigt hvit. Könen lika. Iris brun. Näbb svart. 

 Ben och fötter blyfärgade. Längd 419 — 457, vingen 

 215—228 mm. 



Ungfåglarna ha det svarta mer brunaktigt, och 

 vingens svarta fjädrar med smala, grå kanter. 



Dunungen : ofvan ljusgrå, på rygg och hufvud 

 med några få svarta fläckar. En smal, svart strimma 

 från näbbroten till ögat. Under hvit. 



Skärfläckan häckar på tjänliga lokaler i meller- 

 sta och södra Europa, Afrika och Asiens tempere- 

 rade delar, mot öster till Mongoliet. I Sverige fin- 

 nes hon numera endast på södra Öland, där hon förr, 

 åtminstone tidtals, varit jämförelsevis talrik. Linné 

 omnämner i sin Ölandsresa visserligen endast två 

 exemplar, men anför hennes namn såsom brukadt af 

 traktens folk, hvilket visar, att hon regelbundet fanns 

 på orten. År 1 867 uppskattade Meves antalet på Ölands 

 sydspets häckande skärfläckor till högst 12 — 15 par. 

 År 1869 åter häckade där minst 20 par. Under de 

 sista åren har där endast visat sig ett och annat 

 par — 1895 aldrig mer än tre individ samtidigt — 

 som sannolikt ej häckat. I förra hälften af 1800-talet 

 liar skärfläckan äfven häckat på Gotland, på Närs- 

 holm vid sydöstra kusten. Sedan 1850 har hon dock 

 ej visat sig på ön (Kolmodin). Skärfiäckan är under 

 flyttningstiden anträffad några gånger vid Skånes 

 kust. I Norge är hon med säkerhet funnen endast 

 vid Fredriksstad 1840 och på Hedemarken 1846 

 (Collett). I Finland skall skärfläckan anträffats 



