219 



bland annat på södra Åland; med säkerhet är hon 

 skjuten i Nagu (1894, Olsson i bref). I Danmark 

 häckar hon flerestädes, såsom i Thy, på Tipperne i 

 Ringkjöbingfjorden, på Norderönnerna vid Lresö, på 

 Vroi i Kallundborgfj orden, på Rödsand och Gedsör- 

 odde, samt har tidigare häckat på Möen och på 

 Saltholmen (Collin). 



Till Öland ankom skärfläckan i början af maj 

 och flyttade bort i augusti. Ännu i början af sep- 

 tember sågos någon gång ungfåglar kvar. 



Skärfläckan fordrar för sin trefnad långgrunda, 

 sandiga hafs- eller sjöstränder. På Oland höll hon 

 till i en långgrund vik, där man såg henne. dels 

 vada, dels simma på vattnet. Höst och vår samlades 

 hon i flock och slog då ofta ned ute på hafsytan. 

 Skärfläckan simmar bra och flyger lätt. Hon häc- 

 kar i kolonier, och när någon besöker häckplatsen, 

 flyga hanar och honor ängsligt skrikande kring frid- 

 störaren. Hennes läte är ett högt, flöjtliknande, 

 ofta upprepadt »kui kui» eller »plytt plytt». 



Skärfläckans ägg lades på Öland i gropar bland 

 hafstången utan särskild bale. Kullarna innehöllo 

 •4 ägg, utomlands lära sådana med endast 3 ej vara 

 sällsynta, och äfven 5 ägg i kullen skola förekomma; 

 de äro olivbruna eller gulbruna, ofta grönaktiga med 

 brunsvarta fläckar. Längd 46 — 58 mm., tjocklek 

 33—35,5 mm. 



5 Fam. Tranor, Gruidae. 



Näbb kraftigt, af hufvudets längd eller 

 obetydligt längre. Näsgropen endast något 

 öfverskjutande halfva näbblängden. Näsbor- 

 rarna liggande jämförelsevis nära näbbets un- 

 derkant och baktill omgifna af en hinna. 



Skalle af trana '/«• 



Beträffande näsborrarnas låga läge och den 

 stora öppningerj mellan öfver- och mellankäks- 

 benen liknar tranornas hufvud såväl de spets- 

 vingade vadarnas som sumphönsens (jämför 

 vidstående figur med dem sid. 194 och 229). 

 Alla dessa familjer bildade också Sundevalls 

 >svagnäbbade vadare». Undernäbbet med en 

 grund grop. De inre armpennorna något 



längre än handpennorna, ofta omvandlade till 

 plymer med frigjordt fan. Stjärten af 12 

 pennor. De skola rugga både vår och höst. 

 Ungarna födas rikt dunklädda och kunna 

 genast följa föräldrarna. Tranorna rugga en- 

 dast om hösten. Samtliga äro stora fåglar. 

 Familjen omfattar 19 arter, ofta fördelade på 

 ända till 9 släkten. 



Transläktet, Grus, Pall. 



Tranorna ha mycket höga och starka ben, nakna 

 högt öfver hälleden. Tarserna framtill med tvär- 

 plåtar. Mellantån är medelst ett hudveck förenad 

 endast med yttertån. Innertån bär en kraftig, krökt 

 klo, som sannolikt af alla arterna, med säkerhet af 

 jungfrutranan, användes som vapen. Baktån är liten. 

 l:sta handpennan är ganska kort, 3:dje — 4:de längst, 

 alla 4 med inskuret infan. Könen likna hvarandra, 

 men honan är något mindre. Under fortplantnings- 

 tiden lefva tranorna parvis, men under flyttningarna 

 och om vintern uppträda de i flockar. De äro yt- 

 terst skygga och intelligenta, lifliga och muntra, 

 samt anställa ofta riktiga danslekar, hoppande mot 

 hvarandra med lustiga krumsprång. Särskildt lär 

 jungfrutranan hålla talrikt besökta stora »dansfester». 

 Tranorna vistas på öppna fält och välja stora sum- 

 piga mossar till häckplats. I luften röra de sig 

 långsamt, men flyga mycket högt och uthålligt. De 

 springa så fort, att en menniska ej kan följa dem. 

 De hämta sin föda från såväl växt- som djurriket. 

 I norden äro tvänne arter funna, hvaraf den ena 

 dock endast är en tillfällig gäst. De lefva åtmin- 

 stone i regel i engifte och lägga endast 2 ägg. 



Öfversikt af arterna. 



I. Fjädrarna vid örontrakten och nedre delen af 



framhalsen icke förlängda till tofsar G. grus. 



II. Fjädrarna vid örontrakten och nedre delen af 



framhalsen förlängda till tofsar O. virgo. 



Tranan, Grus grus, (L.) (Tafla 48, flg. 4). 



Syn. Grus comnmnis, Bechst., G. cinerca, 

 Bechst., G. linnet, Malm. 



Namn: Norska och danska: Trana. Färöarna: 

 Treäni. Finska: Kurlci. Lapska: Kuorya. 



Ofvan askgrå med något brun inblandning. 

 Hufvudet ofvan nästan naket, framtill svart, i nac- 

 ken med en röd V-formad fläck. Nacken samt stru- 

 pen och framhalsen till. halfva dess längd gråsvarta. 



