229 



Jönköping, i Nerike i Skagershult (Sundström). 

 Förr i tiden häckade han i Vestergötland nära 

 Kanas. Äfven hafva vi erhållit ungar tagna på boet 

 i Östergötland. Nordligaste fyndorter i Sverige äro 

 Värmskog i Värmland, Horndal i Dalarna (maj 1844) 

 och Hedesunda i Gestrikland (Kinberg). I Gestrikland 

 säges han förr ha häckat (Hartman 1859). Söder om 

 Uppland torde han vara iakttagen i de flesta land- 

 skap. På södra Öland har den ene af oss ej sällan 

 sett unga fåglar i augusti och början af september. 

 Gotland besökes stundom vintertid. 



Norge besöker han endast tillfälligtvis. Så sköts 

 ett exemplar vid Frederiksstad (aug. 1839) och ett 

 annat i Vang i Hedemarken, vidare ett i Rakke- 

 stad ( 18 / 4 1882), där ett par andra sågos senare i 

 samma månad. Ett äldre exemplar fälldes i Solör 

 ( 9 / 5 1888), och slutligen sköts ett ungt individ i 

 Sörkedalen ofvanför Kristiania ( 5 / 10 1891) (Collett). 

 Äfven i Finland är han mycket sällspord. För 

 länge sedan anträffades tidigt om våren ett af köld 

 illa medfaret exemplar vid mynningen af Borgå å, 

 ett annat sköts i Perno skärgård i Nyland (omkring 

 d. 25 / 5 1847), ett tredje i Sääksmäki i södra Tavast- 

 land (augusti 1879), ett par äldre uppgifter att för- 

 tiga (Palmen, Mela). I Danmark är han ej egent- 

 ligen sällsynt, särskildt i Jylland ynglar han mången- 

 städes. Äfven på Fyen och Sjselland, t. ex. trakten 

 af Roskilde, häckar han (Collin). Dock skall han 

 på sista tiden ha aftagit och försvunnit från flera 

 gamla lokaler. På Bornholm saknas han. 



Den svarta storken är en flyttfågel, som, så 

 vidt man vet, kommer till norden ungefär samtidigt 

 med den vanliga storken. Troligen hafva de ung- 

 fåglar, som i augusti och september träffats på södra 

 Öland,, varit stadda på höstflyttning. 



Svarta storken synes mest uppehålla sig på 

 sänka skogsmossar, och äfven vid helt små sådana 

 hafva vi några gånger funnit honom bosatt. Man 

 finner honom ofta sittande upprätt högt uppe i nå- 

 got större träd, eller ock vadar han sökande efter 

 grodor i träsket. Han är skygg och försiktig och 

 uppsöker, i olikhet med sin släkting, aldrig men- 

 niskoboningar. Ehuru hans föda hos oss hufvud- 

 sakligast synes bestå af grodor och småfisk, lär 

 han stundom angripa fåglar och mindre däggdjur. 

 Ungarna skola (enligt Naumann) ha ett gutturalt 

 läte, de gamla klappra endast med näbbet. 



Sitt bo bygger svarta storken i träd; stundom 

 lägges det tämligen lågt. Han häckar aldrig i ko- 

 lonier. De 3 — 5, någon gång 6, hvita äggen äro 

 mindre än hvita storkens. Längd 64 — 70 mm., 

 tjocklek 47 — 53 mm. 



Skalle af sothöna 3 / 4 . 



8 Fam. Sumphöns, Ralliclae. 



De korta, kupiga vingarna (se öfversikten 

 s. 176) i förening med. suniphönsens hela 

 kroppsform påminna rätt mycket om höns- 

 fåglarna. Näbbet är fast med hård spets och 

 jämförelsevis kort, bland europeiska släkten 

 når det endast hos rallarna öfver medellängd. 

 Öppningen mellan öfver- och meilankäksbenen 

 är stor, lik- 

 som hos tra- 

 nor och snäp- 

 por rn. fl. (se 

 vidstående fi- 

 gur). Näsbor- 

 rarna »genom- 

 siktiga». Arm- 

 pennorna äro af ungefär samma längd. Vingen 

 har således aldrig någon inskuren bakrand 

 som t. ex. hos brockfåglar och snäppor m. fl. 

 Stjärten i regel af 12 pennor, någon gång 

 af 10. Hvarken ben eller hals ega någoD 

 större längd, men tårna, isynnerhet de främre, 

 äro rätt långa; baktåns fäste ligger något 

 högre än de andras (jämf. fig. sid. 234). 



Sumphönsen rugga endast en gång om 

 året, men på våren skall en brämfällning ega 

 rum. Ängsknarren ruggar dock både vår och 

 höst. De lägga i regel talrika, oftast grädd- 

 färgade, mörkfläckade ägg. Ungarna kläckas 

 rikt dunklädda och kunna inom ett par tim- 

 mar springa och simma med skicklighet. 



Sumphönsen omfatta 178 arter, fördelade 

 på ända till 59 släkten, och finnas utbredda 

 öfver större delen af jorden; de gå dock 

 aldrig högt mot norden. 



Öfversikt ar släktena. 



I. Tårna utan simflikar. 

 A. Pannan utan plåt. 



1. Näbbet smalt, längre än mellantån Ballus. 



2. Näbbet tjockt, kortare än mellantån. 



a. Skulderfjädrarna förlängda Crex. 



b. Skulderfjädrarna icke förlängda..." Porzana. 

 Ii. Pannan med plåt, näbb kortare än mel- 

 lantån Oallinula. 



II. Tårna med simflikar (se fig. sid. 234); näbb 



kortare än mellantån Fulica. 



