232 



Sumphöiissläktet, Porsana, Vieill. 



Näbb rakt och ej så högt som hos ängsknar- 

 rarna, med raka, jämna kanter. Näsgropen når till 

 näbbets midt. Tarsen kortare än mellantån med 

 klo, framtill plåtklädd, baktill med nätlikt veckad 

 hud samt hoptryckt från sidan. Baktån ungefär 

 hälften så lång som tarsen. 



Genom sitt undangömda lefnadssätt påminna 

 sumphönsen om rallen, och i likhet med denne men 

 i olikhet mot ängsknarren vistas de alltid på kärriga 

 ställen och bland täta vassar. De kunna simma. 

 Släktet omfattar 13 arter, spridda öfver större delen 

 af jorden. Stundom åtskiljes den lilla sumphönan 

 som ett eget släkte Zapornia. 



Öfversikt af arterna. 



I. Afståndet mellan handpennornas och arm- 

 pennornas spetsar kortare än mellan- 

 tåns längd med klo. l:sta handpennans 

 utkant hvitaktig. 



A. Armhålsfjädrarna med tydliga hvita 

 tvärband P. porzana. 



B. Armhålsfjädrarna enfärgade eller med 



hvita småfläckar P- iniermedia. 



II. Afståndet mellan handpennornas och arm- 

 pennornas spetsar når åtminstone inner- 

 tåns längd med klo. l:sta handpennans 



båda kanter mörka ~. P parva. 



Sumphönan, Porzana porzana, (L.) (Tafla 50, fig. 2). 



Syn. Gallinula porzana, Phalariclium por- 

 zana, Ortygometra porsana. 



Namn: Småfläckig sumphöna, Kärrhöna, Hör- 

 höna. Norska: Smaaplettet Sumphöne. Danska: 

 Plettet Sumphöne, Rörvagtel, Vandvagtel, Plettet 

 Rörhöne; Dyndskvat, Terrishöne (Thy). Finska: 

 Kaislaräähhä. 



Ofvan olivbrun med stora, svarta längsfläckar 

 på rygg och inre armpennor samt med små, hvita 

 längsstreck och punkter. Vingpennorna bruna, l:sta 

 handpennan liksom vingens främre kant med en 

 smal, hvit rand. Stjärtpennorna mörkbruna med 

 ljusare kanter. Hufvudets sidor, framhals och bröst 

 ljust skiffergrå, det senare stötande i brunt och med 

 små, hvita punkter. Buk, sidor och undre ving- 

 täckare svartbruna med hvita tvärstreck. Under- 

 gumpen ljust rostfärgad. Honan liknar hanen, men 

 har mindre rena färger och är något mindre. Iris 

 mörkbrun. Näbb brandgult, vid roten rödt. Föt- 

 terna grönaktiga. Längd 220 — 242 mm. Vingen 

 114—123 mm. 



Ungfågeln har hvit strupe, hals och bröst brun- 

 aktiga samt är mer fläckig. 



Dunungen: kolsvart med svart näbb. 



Sumphönan finnes i Europa ungefär upp till 

 65° N. Br. samt i Asien till Jarkand. Vintern till- 

 bringar hon i Indien och Afrika. I Sverige, finnes 

 hon här och hvar åtminstone upp till Värmland 

 (Sundström), och i Uppland häckar hon årligen på 

 nästan alla passande lokaler samt infinner sig 

 stundom under höstflyttningen rätt talrikt. Hennes 

 nordgräns är dock ännu ej utredd, hon är funnen 

 vid Gefle (meddel. af Lilljeborg) och hon skall vara 

 funnen nära Hudiksvall (Carlson). På Öland och Got- 

 land är hon allmän. I Norge finnes hon numera 

 ej så synnerligen sällsynt i kusttrakterna upp till 

 Trondhjemsfjorden (Collett), men synes äfven öfver- 

 stiga trädgränsen. Så fångades på fjällen iGausdal ( 2 °/ 9 ) 

 en sumphöna, som till följd af fettma ej kunde flyga 

 (Collett 1881). I Finlands södra och mellersta delar 

 finnes hon, ehuru tämligen sällsynt, och är under 

 en del år ännu mindre talrik. Hon är funnen i 

 Satakunda, t. ex. nära Björneborg; vidare nära 

 Kuopio, vid Vasa och har hörts vid Haukipudas 

 (65° 10 N. Br.), många andra fynd att förtiga (se 

 Mela). I Danmark skall hon ingalunda sällan häcka 

 här och hvar på lämpliga lokaler; på Bornholm 

 förekommer hon sporadiskt (Collin). Hon har för- 

 flugit sig till Grönland, men är ej funnen på Island 

 eller Fseröarna. 



Sumphönan har af oss i Vestergötland iaktta- 

 gits redan i midten eller mot slutet af april. Höst- 

 flyttningen eger rum i början -af september; ung- 

 fåglar träffas dock stundom kvar ännu i början af 

 oktober. 



Sumphönan fordrar för att trifvas träsk med 

 rik växtlighet och helst med hängd)'. Här för hon 

 en nattfågels undangömda lif. Först efter nattens 

 inbrott låter hon höra sitt »huitt huitt», som ide- 

 ligen upprepas natten igenom. Naumann liknar 

 hanens lock vid det ljud, som uppstår när en 

 droppe från några fots höjd faller i vatten. Det är 

 ej skarpt, men höres i lugna sommarnatten förvå- 

 nande långt. 



Sumphönan när sig af insekter äfvensom af 

 vattenväxters frön. Hon lefver i engifte, och ho- 

 nan rufvar ensam. Men äfven hanen bekymrar 

 sig om afkomman. Bland högt gräs på marken 

 eller i vattnet på ett underlag af säf finnes sump- 

 hönans bo. Det påminner om vattenrallens, rätt 

 stort, men slarfvigt hopkommet. Äggen, 9 — 14 till 

 antalet, läggas på mycket växlande tider. Så hafva 

 vi i juli samtidigt funnit ny lagda ägg och nyfödda 

 ungar. Äggen äro grågula med grå och bruna, 

 glesa fläckar. Längd 32 — 37 mm., tjocklek 24—25,6 



