234 



1842, Palmen). Äfven skall hon ha funnits häc- 

 kande i Sagu i Egentliga Finland (Mela). I Dan- 

 mark ar hon en tämligen allmän häckfågel, t. ex. 

 på Möen, vid Gedsör på Falster, vid Sorö, vid 

 Svendborg på Fyen och äfven i trakten af Odense. 

 Af och till träffas hon äfven på Bornholm. På 

 Fa?röaraa är hon funnen några gånger (Collin). 



Rörhönan uppehåller sig i vattenrika träsk eller 

 vid vassrika sjöstränder. Hon skall vara mycket 

 liflig, springa snabbt och simma väl. Härunder 

 nickar hon med hufvudet och bär stjärten i vädret. 

 Hon kan äfven dyka. Sitt läte, som man sökt 

 återge med »kerr-krex-kerrkreck-reck», låter hon ofta 

 höra. 'Hon lefver af små vattendjur, men förtär 

 äfven vattenväxter. Hon bygger sitt bo flytande i 

 vassen eller bland högt starrgräs. Båda makarna 

 sägas rufva. Äggen, 6 — 10 till antalet, äro grågula 

 med rödbruna småfläckar. Längd 42 — 45 mm., 

 tjocklek 29—32 mm. 



Sotliönssläktet, Fulica, L. 



Näbbet kortare än hufvudet och kortare än 

 mellantån, kraftigt samt från sidorna hoptryckt, men 

 näbbryggen öfvergår i pannan i en kullrig pann- 

 plåt. Fötter och ben stora och klumpiga samt 

 nakna något öfver hälleden. Tarsen från' sidan hop- 

 tryckt. Tårna mycket långa och kantade med vid 

 lederna inskurna simflikar (se vidstående figur). Föt- 

 ternas hud liknar rörhönsens. På vingens framkant 

 finnes spår af en vingtagg i form' af en liten, kägel- 

 formig, hornartad utväxt. Stjärten är kort och 

 nästan dold af täckfjädrarna. Fjäderbeklädnaden är 

 tät och yfvig, svart -eller skifferfärgad. Könen likna 



hvarandra, men ung- 

 fåglarna afvika från de 

 äldre. 



Sothönsen likna sim- 

 fåglarna till sitt lefnads- 

 sätt. De vistas ständigt 

 i eller vid vatten, simma 

 förträffligt och dyka 

 samt flyga rätt väl, men 

 lyfta tungt och ofta efter 

 att först länge ha 

 »sprungit på vattnet». 

 De lefva i engifte. 



Släktet bebor nästan 

 hela jorden och omfattar 

 4 — 5 arter. 



Höger fot .-\f sothöna 3 / 8 . 



Sothönan, Fulica atra, L. (Tafla 50, fig. 7). 



Namn: Vattenhöna; Sötare (Östergötl.); Macl- 

 tupp (Vestergötl.); Sjöorre (Vestergötl., Sörml.). 

 Norska: Blishöne, Sothöne, L'örhöne, Blarand. 

 Danska: Sort Vandhöne, Blishöne, Blisand; Blis- 

 Icalv (Als); Byhöne (Thy). Fteröarna: Sjouhöna. 

 Island: Blesönd. Finska: NolciJcana, Mustaltana. 



Hufvud och hals svarta, i öfrigt mörkt skiffer- 

 grå, undre kroppsdelarna ljusare. Armpennorna i 

 spetsen hvitaktiga. Könen lika. Iris blodröd eller 

 brunröd. Näbb blåaktigt hvitt. Fötter blånktigt 

 grå. Längd 360 — 445 mm. Vingen 187 — 220 mm. 



Ungfågeln har halsen framtill och bröstet h vitgrå. 



Dunungen: svart; på hufvud och hals med gula, 

 trådlika dunspetsar och täta, klubblika, röda dun på 

 främre delen af hufvudet. 



Sothönan finnes öfver större delen af Europa 

 och Asien och mot söder i norra Afrika. På Java, 

 Sumatra och Celebes ersattes hon af en mycket när- 

 stående form. I Sverige var hon förr ej så vida och 

 så allmänt spridd som nu, ehuru hon mot slutet af 

 1860-talet fanns tämligen talrik så väl i Västergöt- 

 land, såsom vid Hornborgasjön och Vartoftasjön, som i 

 Uppland vid Hjälstaviken vidEkolsund. Under de sista 

 årtiondena har hon i hög grad utbredt sig och till- 

 tagit i antal, särskildt i Uppland, Södermanland, 

 hvarest hon numera förekommer i stor mängd på 

 hvarje lämplig lokal, och i Östergötland, t. ex. 

 vid Tåkern. Hon häckar hos oss från och med 

 Skåne åtminstone upp till 61° N. Br. och troligen 

 på en och annan plats ännu nordligare, såsom vid 

 Hudiksvall (Carlson). Äfven är hon funnen på 

 Frösön och vid Ennsjön i Jämtland (Sundström) 

 och skjuten vid Sundsvall (december 1892, Carlson). 

 På Öland häckar hon ej och endast sällsj^nt på 

 Gotland. I Norge häckar hon numera med sä- 

 kerhet på Jaederen och på Listerland samt troligen 

 på flere ställen i södra delen af landet. Hon är 

 ofta anträffad, kanske mest om våren, men äfven 

 vintertid längs kusten ända upp till Lofoten och 

 Malangen nära Tromsö, samt enligt äldre uppgifter 

 t. o. m. i Sydvaranger. Äfven i landets inre delar 

 anträffas förflugna individ (Collett). I Finland skall 

 hon häcka endast i de södra och sydvestra delarna. 

 Hon är funnen på Åland, nära Björneborg, i Korpo 

 m. fl. kustsocknar ända till Ekenäs, vid Helsing- 

 fors samt i Viborgs län och i norra Savolax t. ex. 

 vid Suonenjoki ("/, 1881). Äfven synes hon vara 

 iakttagen vid Wasa (Mela). I Danmark häckar hon 

 flerestädes, men skall saknas i Vendsyssel. På Born- 

 holm är hon åtminstone en gång erhållen (maj 1883). 



