236 



näbbet. Tungan är stor, köttig och längs kanterna med härda tänder. Näsborrarna rätt stora, och skallens 

 näsöppning delvis täckt af en tunn hinna. Halsen rätt lång, stundom, såsom hos svanarna, af ovanlig 

 längd. Vingarna hos flertalet af medellängd, spetsiga, med l:sta pennan nästan lika lång som den 2:dra. 

 Stjärtpennorna äro 12 — 24. Tarserna äro från sidorna hoptryckta och hos alla med undantag af skrakar, 

 dyk-, gräs- och grafånder samt praktgåsen, hvilka framtill ha tvärplåtar, rundt om täckta af en nätformigt 

 skulpterad hud. Framtärna äro till hela sin längd förbundna genom en simhud, baktån däremot alltid fri. 

 Andfåglarna lefva i engifte, och hanarnas antal lär hos många bland dem vara betydligt större än 

 honornas. De lägga talrika, gräddfärgade, hvita eller hvitgröna ägg. Ungarna äro tätt dunklädda, kunna 

 genast gå och simma samt äro skickliga dykare äfven i de fall, då de vuxna fåglarna förlorat denna för- 

 måga. Andfåglarna fälla "under sin höstruggning, som inträffar m}'cket tidigt, alla vingpennor nära nog 

 samtidigt och förlora då förmågan att flyga. Under ruggningen föra de ett ytterst undangömdt lif, och 

 äfven de arter, som annars endast ogärna dyka, söka då sin räddning däri. 



Andfåglarna omfatta 197 arter, ofta fördelade på ända till 64 

 släkten och spridda öfver hela jorden. Enligt det system, som här 

 följes, indelas de i tvänne familjer, änder och skrakar. Numera in- 

 ordnas ofta skrakarna som en underfamilj inom Anatidae, jämnställd 

 med de öfriga underfamiljer, i hvilka andfåglarna då indelas. Af dessa 

 anföra vi Cygninae, Plectropterinae (med släktet Aex) och Anserinae, 

 alla utan spår af simflik på baktån, vidare Anatinae, till hvilken då 

 äfven räknas Tadorna, med spår af sådan simflik, samt slutligen Fuli- 

 gulinae m. fl., alla med väl utvecklad simflik (jämf. vidstående figurer).* 

 Inom Cygninae och Anserinae likna hanar och honor h var- 

 andra. Inom de trenne andra, här ofvan anförda underfamiljerna 

 äro de ofta så olika, att något motsvarande bland nordens fåglar 

 endast återfinnes hos hönsfåglar och ett par tättingar. Bland and- 

 fåglarna äro hybrider mellan olika arter stundom t. o. m. tillhörande 

 rätt skilda släkten ej så särdeles ovanliga. 



Fot af: a) livitkindad gås, b) gräsand, c) svärta ciaVz- 



Öfversikt af familjerna, 



I. Näbbets lameller harva icke form af sågtänder. Näbbnageln ej hakformig. (Se fig. sid. 237) Anatidae. 



II. Näbbets lameller hafva form af sågtänder, som åtminstone i öfverkäken äro riktade bakåt. Näbbnageln bildar 



en hake. (Se fig. sid. 269) Mergidae. 



l Fam. Änder, Anatidae. 



Näbbnagelns form samt näbbets utseende 

 och beväpning äro för denna familj utmär- 

 kande (jämf. öfversikten) och torde samman- 

 hänga med ändernas födoämnen och sätt att 

 äta. An är näbbet kort ocb kraftigt med 

 korta lameller, såsom hos gässen, hvilka lefva 

 af växtämnen och oftast betande söka sin 

 föda, än längre, plattare, bredare och sked- 

 formigt samt med långa lameller, i hvilket fall 

 dessa bilda en sil, som släpper gyttja och dy 



• Hos dunungar af gäss finnes en liten simflik längs 

 baktån, och hos sötvattensändernas dunungar är den jäm- 

 förelsevis mycket stöiTe än hos de vuxna. Jämför dunungar- 

 nas stora förmåga att dyka. 



igenom, men kvarhåller födan; aldrig äro 

 lamellerna bakåtriktade och koniska grip- 

 organ som hos skrakarna, ej heller är näbb- 

 nageln omvandlad till en hake. Lamellerna 

 längs öfvernäbbet bilda en rad (jämf. skra- 

 karna sid. 269). Näbbet är äfven bredare 

 och jämförelsevis kortare än skrakarnas. 



Anderna uppdelas här i tvänne under- 

 familjer. 



Öfversikt af underfamiljerna. 



I. Baktån utan eller endast med en obetydlig 



hudflik (jämf. ovanstående fig. a och b)... Anatini. 

 II. Baktån med väl utvecklad hudflik (jämf. ofvan- 



stående fig. c) Fuligulini, 



