237 



I Underfan]. SÖtvattensänder, Anatini. 



Baktån saknar endera h varje spår af simflik, 

 såsom fallet är hos gäss och svanar, eller finnes en 

 liten antydan till sådan, såsom hos de egentliga 

 änderna och grafänderna. Till utseende och lef- 

 nadssätt afvika de hithörande formerna rätt mycket 

 från hvarandra. De häcka dock i allmänhet vid 

 sötvatten och äro ej så utpräglade hafsfåglar eller 

 fullt så goda simmare och dykare som flertalet 

 bland dykänderna. 



Öfversikt af släktena. 



I. Tarsen ungefär lika med eller längre än 

 mellantån utan klo. 

 A. Stjärten koit, baktån kort. 



a. Näbbet tjockt och koniskt. Näbb- 

 nageln upptager större delen af 

 näbbets bredd. Lamellerna korta 

 och koniska. (Jämf. nedanstående 



figur). 



Näbb af grågäs c:a '/ 2 . 



a. Öfvernäbbets 

 lameller syn- 

 liga utifrån 

 längs större 

 delen af näb- 

 bet. (Se fig.) Anser. 



/?. Öfvernäbbets 



synliga utifrån. 



Näbb af bvilkindad gås c:a 



II. 



lameller ej 



(Se fig.) Branta. 



b. Näbb mot spetsen nå- 

 got bredare, starkt 

 plattadt och något 

 uppåtböjdt med tun- 

 na lameller och liten 



näbbnagel Tadorna. 



Stjärten ganska lång, af breda, rundade 

 pennor, baktån. jämförelsevis lång ... Aex. 

 Tarsen kortare än mellantån utan klo. 

 A. Näsborrarna nära näbbets midt. Tyg- 

 larna hos de gamla fåglarna mer eller 

 mindre nakna. Halsen mycket lång. 



(Se tafla 53) 



Näsborrarna närmare näbbets bas. Tyg- 

 larna icke nakna. (Se vidst. fig.) 



B 



B. 



Cygnus. 



Anas. 



Näbb af Bkedand ,\ tungan är ej ätorgiftren, Vi- 



Gässläktet, Anser, L. 



Näbbet är ungefär af hufvudets längd, groft 

 och kraftigt, vid roten högt, öfverkanten utan in- 

 skärning bakom nageln, samt till större eller min- 

 dre del gult eller rödgult. Näsborrarna ligga tätt 

 bakom näbbets midt. (Jämf. vidstående fig.) Hals 

 och hufvud sakna svart bottenfärg (jämf. taflack- 

 släktet sid. 242). Vingarna långa och ganska spet- 

 siga, med långa öfverarmben. Handpennorna med 

 hvita skaft, den 2:a och 3:e längst. Stjärten be- 

 stående af 16—18 pennor. Könen likna hvarandra, 

 men honan är litet mindre; ungfåglarnas första 

 dräkt är vanligen något olik de gamlas. Fjäder- 

 beklädnaden är mycket tät. Gässen rugga liksom 

 svanarna en gång om året. 



De flesta gäss äro stora. Under fortplantnings- 

 tiden lefva de spridda, hvarje par för sig. Andra 

 tider äro de åter mycket sällskapliga och samlas i 

 större eller mindre flockar. De fortplanta sig tro- 

 ligen ej förr än vid minst två års ålder. De 

 gamlas föda består af växtämnen, som ungar för- 

 tära de däremot mycket djurämnen. Gässen vistas 

 mer på land än svanar och änder. De springa 

 snabbt, oftast med framåtsträckt hals, och flyga 

 mycket uthålligt samt ordnade i »snöplog». De 

 lyfta med lätthet, äfven med vinden, vare sig de 

 äro på land eller i vattnet. De simma rätt bra 

 men dyka endast som ungar och vid påkommande 

 fara under ruggningstiden. Öfverraskade på land 

 under ruggningstiden söka de dölja sig genom att 

 trycka. De måste obetingadt betecknas som skygga 

 och intelligenta fåglar. 



Alla nordiska gäss äro flyttfåglar, som i regel 

 draga till sydligare länder öfver vintern. 



Ofversikt af arterna. 



Öfvernäbbets lameller tydligt synliga. 



A. Näbbets höjd vid basen öfver- 



skjuter halfva längden. Nästan 



hela fågeln hvit A. hyperboreus. 



B. Näbbets höjd vid basen mindre 



än halfva längden. 



a. Näbb delvis svart och med 



mörk nagel. 



1. Ett orangefärgadt bälte kring 



näbbet. Fötterna gulröda A. segetum. 



2. Ett ljusrödt bälte kring näb- 



bet. Fötter ljusröda A. brachyrhynchus. 



b. Näbb med hvit nagel. 



1. Öfvergump askgrå. Pannan 

 saknar hvitt. Näbblängden 

 60—60 mm A. anser. 



