238 



2. Öfvergump mörkt gråbrun. 

 a. Det hvita i pannan når 

 ej upp mellan ögonen. 

 Större. Längd öfver 675 

 mm. Näbb 42 — 48 mm. A. albifrons. 

 fi. Det hvita i pannan når upp 

 mellan ögonen. Mindre. 

 Längd under 650 mm. 



Xäbb 31 — 39 mm A. erythropus. 



IL Öfveruäbbets lameller knappast syn- 

 liga utifrån. Hjässa och nacke 

 med tvänne svarta, hästskoibrmade 

 fläckar A. indicus. 



Snögåsen, Anser hyperboreus, Pall. (Tafla 51, Hg. 7). 



Syn. Chen hyperboreus. 



Namn: Polargås, Palmen. Danska: Snegaas. 



Hela fågeln är rent hvit utom handpennorna, 

 som äro svarta, vid roten grå liksom äfven lill- 

 vingen. Iris mörkbrun. Näbb rödt med hvit nagel. 

 Fötter rödaktiga. Längd 580—710 mm. Vingen 

 380 — 430 mm. 



Ungfågeln: ofvan ljusgrå med hvitaktiga fjäder- 

 kanter och rostfärgad anstrykning på hufvudet. 

 Bakrygg och stjärt samt undre delar hvita. Näbb 

 svartaktigt. Fötter blyfärgade (Catalogue of Birds). 



Af denna gås, hvars hemland egentligen ligger 

 i arktiska Amerika, men som rätt ofta träffas i 

 Japan, norra Sibirien och nordöstra Ryssland, iakt- 

 togs på Listerland i Norge en flock på fyra stycken, 

 hvaraf en sköts ( 24 / 3 1889). Möjligen var det samma 

 flock, då bestående af fem stycken, som i början 

 af september skall ha iakttagits på Andöen i Vester- 

 aalen (Collett 1S94). I Danmark säges hon vara 

 sedd på Arnager (december 1851, Collin). Ungfåglar 

 äro funna på Nord-Grönland. 



Sädgåsen, Anser segetum, (Gmel.) (Tafla 51, fig. 4). 



Syn. Anser arvensis, 'Nn.m\i.,A.riofescens,Brehm. 

 A. fabalis, (Lath). 



Namn: Vildgås; Skogsgås (Lappl.); Grågås. 

 Norska: Scedgaas, Stor Graagaas. Danska: Sced- 

 gaas, Buggaas, Klingergaas. Island: Grågås. 

 Finska: Metsähanhi, Iso hanhi, Komohanhi, Jyvä- 

 hanhi. Lapska: Stuora-cuonja. 



Hufvud och hals gråbruna. En mycket smal, 

 hvit kant kring öfvernäbbets rot finnes oftast. Of- 

 van mörkt brunaktig med gråhvita fjäderkanter. 

 Bakryggen enfärgad, svartbrun. De större ving- 

 täckarna och de längs vingens framkant gråaktiga, 

 de undre gråbruna. De första handpennorna grå- 

 aktiga, de öfriga liksom armpennorna svartbruna. 

 Stjärtpennorna mörkt brunaktiga med hvita kanter 

 och hvit spets. Bröstet ljusgrått, buk, undergump, 



öfre och undre stjärttäckare hvitaktiga. Honan 

 något mindre och har klenare näbb, könen för öfrigt 

 lika. Iris brun. Näbbet vid roten svart, på midten 

 orangegult samt med svart spets. Benen rödaktigt 

 gula. Längd 751 — 858 mm. Vingen 440 — 472 mm. 

 Näbb 54 — 62 mm. långt. 



Ungarna föga olika de gamla. De ha hufvud 

 och nacke med rostgul anstrykning samt äro ofvan 

 blekare och sakna alltid hvitt vid näbbet. 



Dunungen: ofvan olivbrun, under grågul, öfver- 

 allt med svag grön anstrykning. 



Sädgåsen häckar i nordliga Europa och Asien* 

 ända bort till Japan samt flyttar vintertid till samma 

 världsdelars södra trakter och till nordvestra Afrika. 

 I Sverige häckar hon endast pä fjällen och i lan- 

 dets norra delar åtminstone upp till Karesuando. 

 Hon håller gärna till på de vidsträckta skogsmy- 

 rarna. I Jämtland är hon allmän flerestädes vid 

 träsk och sjöar på fjällplatåerna (jämför nedan hvad 

 Collett säger om häckningen). Under flyttningarna 

 är hon träffad i nästan alla delar af södra Sverige. 

 Äfven i Norge synes hon vara en fullkomlig inlands- 

 form, som] aldrig är funnen häckande vid kusten. 

 Sydgränsen för hennes område skall ligga i Meraker. 

 Allmännast är hon vidj fjällsjöarna i Finnmarken 

 ända upp i Sydvaranger (Collett). I Finland häckar 

 hon i lappmarkernas inre delar samt i Pudasjärvi, 

 Kajana, norra Idensalmi, i Korpiselkä och Suojärvi 

 i östra Karelen äfvensom i guvernementet Olonetz. 

 Under flyttningen ses stora flockar vid Bottenhafvet, 

 men hon har äfven erhållits vid Finska viken och 

 vid Kuopio (Palmen, Mela). I Danmark förekom- 

 mer hon under flyttningarna, exempelvis vid Ring- 

 kjöbingfjord, vid Randersfjord och på Sjsellands nord- 

 östra kust (Collin). På Island är hon allmän och 

 häckar på fjällslätterna i det inre (Collin). 



Ehuru sädgåsen under blida år öfvervintrar i 

 Skåne och t. o. m. någon gång i Vestergötland, 

 lämnar hon oss i regel vintertid. Till Vestergöt- 

 land och Uppland ankommer hon i slutet af mars 

 eller början af april, så snart fälten blifvit snöfria. 

 Höststräcket börjar vanligen omkring den l:e ok- 

 tober och räcker i mellersta Sverige till mot slutet 

 af månaden. Under flyttningarna uppehåller hon 

 sig längre eller kortare tid på vissa trakter. Så- 

 lunda stannar hon under våren -- men aldrig på 

 höststräcket — ett par veckor på Upplandsslätten; 

 vid Falköping t. ex. dröjer hon däremot både vår 

 och höst ofta i oerhörd mängd. Under dessa uppe- 



* En af Malmgren (1869) uttalad förmodan, att det 

 vore Spetsbergsgåsen och ej sädgåsen, som bebodde Novaja 

 Semlja, har genom iakttagelser af Théel (1876) -visat sig 

 oriktig. 



