242 



ett anträffades dödt följande dag (Bruzelius 1887).* 

 Det enda tillvaratagna exemplaret förvaras i Göte- 

 borgs museum. 



Taflackslftktet, Branta, Scop. 



Näbbet kortare än hos grågässen med en in- 

 sänkning bakom nageln (jämf. fig. sid. 237) samt 

 helsvart. Hals och hufvud med svart grundfärg. 

 Handpennorna ha i regel svarta skaft. Stjärten 

 med 16 pennor. 



Släktet omfattar 8 arter och tillhör Europas, 

 Asiens och Nordamerikas nordliga och nordligaste 

 trakter. ^ 



Öfversikt af arterna. 



I. Hufvudets sidor hvita B. leucopsis. 



II. Hufvudets sidor ej hvita. 



A. Halsen svart eller svartgrå B. bernicla. 



B. Halsen framtill rödbrun B. rufieollis. 



Hvitkindade gåsen, Branta leucopsis, (Bechst.) 

 (Tafla 52, fig. 5). 



Syn. Anser leucopsis, Bernicla leucopsis, Bren- 

 thus leucopsis. 



Namn: Helsing ; Haj regels (Skåne). Norska: 

 Hvidkindet Gaas. Danska: Bramgaas, Svensli Gaas, 

 Fjeldgaas, Rantegaas, Perrelit. Fseröarna : i Bran- 

 gaas. Island: Helsingi. Finska: ValheaposM-hanhi. 



Pannan och strupen gulhvita, den förra med 

 smala, mörka fjäderkanter. Ett svart band mellan 

 näbbet och ögat, bakhufvudet, halsen och bröstet 

 svarta. Skuldror, vingtäckare och bakrygg med 

 hvita fjäderkanter och ett bredt, svart bräm nära 

 spetsen af de askgrå fjädrarna. Vingpennorna svarta, 

 i utfanet grå. Öfvergumpen längs midten samt 

 stjärten svarta. Buk, sidor, undergump och öfver- 

 gumpens sidor hvita, kroppssidorna med breda, grå 

 tvärband. Iris brun. Näbb och fötter svarta. Längd 

 632—694 mm. Vingen 369—417 mm. 



Ungfåglarna ha det hvita på hufvudet upp- 

 blandadt med svart samt ofvan mörkt rödbruna och 

 svartbruna fjäderkanter. 



Dunungen okänd. 



Hvitkindade gåsens egentliga häckningsområde 

 är knappast ännu kändt. Hon finnes dock, ehuru 

 mycket sällsynt, på Spetsbergen, där De Geer sköt 

 henne vid boet (meddelande i bref). På Grönland 

 är hon däremot endast iakttagen som sträckfågel, 

 likaså på Island. I Sverige är hon funnen blott 

 under flyttningstiden, mest i södra Skåne, där hon 



* Att en hel flock af denna i Europa ej förr iakttagna 

 art samtidigt sågs, talar för att det ej varit rymlingar från 

 någon zoologisk trädgård. 



företrädesvis i oktober och november ej så sällan är 

 anträffad ; milda vintrar skall hon stanna kvar (Nils- 

 son, Kinberg). Utom i Skåne är en enstaka fågel 

 sedd vid Gullmarsfjorden i Bohuslän ( 21 / 5 1873, Kolt- 

 hoff*), vidare erhållen i trakten af Karlstad (t. ex. 

 i april 1847, Cederström), i Stockholms skärgård 

 ( 18 / 5 1852, Kinberg), i Jämtland ('/„ 1891, P. Ols- 

 son 1896), några andra mera sväfvande uppgifter att 

 förtiga. I Norge anträffas hon mycket sparsamt 

 från september till vinterns slut längs vestkusten, 

 isynnerhet från Bergen ned till Listerland, äfven är 

 hon funnen någon enda gång om våren, såsom vid 

 Bergen ( 3 V 4 1879) och nära Kristiania (1877). I 

 Finnmarken är hon anträffad under sommaren. 

 Möjligen har hon på 1870-talet häckat vid Borge- 

 va er i Lofoten, där befolkningen flera år å rad sett 

 ett par gäss med kinderna hvita »indtil bagenfor 

 orene» hålla till och häcka (Collett). Vid kusten af 

 Finska viken är hon flera gånger funnen under flytt- 

 ningen i maj och juni samt en gång höstetid ( n /i 

 1837). I Leppävirta i Savolax är ett par anträffadt 

 ('i«-'»<y s 1877, Mela), och i Enare är hon skjuten 

 ( t6 / 6 1841, Malm). I Danmark iakttages hon år- 

 ligen under flyttningen, t. ex. vid Gjedserodde på 

 Falster, vid Fyens hoved, vid Ribe (nov. — dec. 1891) 

 m. fl. ställen (Collin). 



I likhet med andra högnordiska flyttfåglar sy- 

 nes den hvitkindade gåsen flytta rätt sent om vå- 

 ren: i maj och juni. Höstflyttningen torde börja 

 mot slutet af september och räcka hela oktober. 



Äggen äro enligt bref från Gerh. De Geer hvita 

 samt c:a 80 mm. långa och 50 mm. tjocka. 



Prutgåsen, Branta bernicla, (L.) (Tafla 52, fig. 6). 



Syn. Anser bernicla, A. torqicatus, Frisch, Ber- 

 nicla torquata, B. brenta (Tunst.) ; Brenthus bernicla. 



Namn: Taflacha (Blekinge); Tavelah (ÖL); 

 Gagel (Nyland). Norska: Gaul, Ringgaas, Ravle- 

 gaas. Danska: Knortegaas, Tatergaas, Gaul, 

 Ringelgaas, Rulte, Raigaas, Raclgaas, Tanggaas. 

 Fseröarna: Melsingagåas. Island: Mar gås, Birot- 

 gås, Erota. Finska: Sepelhanhi, Musta hanhi. 



Hufvud, hals, bröst och framrygg svarta med 

 svag, grå glans. En hvit, bandlik fläck på hvar- 

 dera sidan om halsen. Ryggen och' vingtäckarna 

 mörkt grå med bruna fjäderkanter. Öfvergump 

 mörkgrå. Ving- och stjärtpennor svarta. Under- 

 gumpen och de öfre och undre stjärttäckarna hvita. 

 De öfre täckarna nå stjärtspetsen. Buk och sidor 

 gråaktiga med ljusare tvärband. Könen lika. Iris 



* Uppgiften i Kinberg om fynd »i slutet af september» 

 torde syfta på denna iakttagelse. 



