244 



Sääminge (östra Savolax) ( 6 / 10 1879, Mela). I Dan- 

 mark sköts ett exemplar vid Issefjorden (" 4 / 10 1855), 

 och ett annat nedlades bland en flock prutgäss ( 25 / 9 

 1862) vid Amager, ett tredje fälldes nära Randers 

 ("/i, 1894), äfven det i sällskap med prutgäss 

 (Collin), några äldre möjligen mindre säkra upp- 

 gifter att förtiga. 



Grafandsläktet, Tadorna, Leach. 



Näbbet jämförelsevis kort, än jämnbredt (rost- 

 anden), än något bredare mot spetsen och uppåtböjdt 

 (grafanden). Näbbnagel smal. Näsborrarna ligga nå- 

 got bakom näbbets midt. Vingarna medelstora, 

 spetsiga, med 2:a eller 2:a och 3:e handpennan 

 längst. Stjärten, tvär eller något afrundad, består 

 af 14 pennor. 



Grafänderna likna till utseende och rörelser 

 nästan mer gässen än änderna. Deras flykt liknar 

 gässens, och de kunna liksom dessa i blåsväder 

 lyfta äfven i riktning med vinden. De dyka ej 

 gärna. De lefva i monogami, värpa ett stort antal 

 hvita ägg, som läggas i gångar i jorden, stenrös, 

 ihåliga träd eller dylikt. 



Rostanden, som har ett jämnbredt, ej uppåt- 

 böjdt näbb utan knöl vid roten samt med lika ut- 

 vecklade lameller efter hela dess längd, och som 

 dessutom eger svart näbb och svarta fötter samt 

 något afvikande dräkt för könen, anses numera ofta 

 tillsammans med trenne samsläktingar bilda ett sär- 

 skildt släkte Casarca. I släktet Tadorna, som har kö- 

 nen lika, köttfärgade fötter och öfvernäbbets lameller 

 större mot näbbspetsen, kvarstå då två arter. 



Öfversikt af arterna. 



I. Näbb rödt. Ofvergump hvit T. tadorna. 



II. Näbb svartaktigt. Ofvergump svart T. casarca. 



Grafanden, Tadorna tadorna, (L.) (Tafla 52, fig. 2, 

 cf i vårdräkt, fig. 3, 9 i sommardr.). 



Syn. Anas tadorna, Vulpanser tadorna, Ta- 

 dorna comuta (Gmel.), Tadorna vulpanser (Flem.). 



Namn: Gr af gås, Brandgås; Eäfgås, Ringgås 

 (Bohusl.) ; Jugås (Gotl.). Norska : Gravand, Fager- 

 gaas, Ringgaas. Danska: Gravand, Gravgaas, 

 Brandgaas, Fagergaas. Finska: Ristisorsa, Kivi- 

 sorsa. 



Hane i vårdräkt: hufvud och hals svarta med 

 grön glans. Bröstet framtill och halsroten hvita. 

 Där bakom en bred, ljust rödbrun gördel öfver fram- 

 rygg, skuldror och bröst. Längs skuldran en stor, 



svart fläck. Bakrygg, ofvergump och stjärttäckare 

 samt vingens öfre och undre täckfjädrar hvita. 

 Handpennorna svarta, de yttersta armpennorna i ut- 

 fanet glänsande gröna, bildande spegeln, de inre i 

 utfanet röda, i infanet hvita med ett svart band 

 längs gränsen af dessa färger. Stjärten hvit med 

 svart spets. Ett svart band längs magens midt. 

 Undre stjärttäckarna rostgula, öfriga undre delar 

 hvita. I sommardräkten, hvilken fågeln bär en kort 

 tid i juli månad, saknas det svarta längs under- 

 sidan och den bruna gördeln är på ryggen och si- 

 dorna starkt uppblandad med svart liksom äfven 

 bröstet, halsen och stundom sidorna. Hela under- 

 sidan hvit med rödbruna fläckar efter bröstgördeln 

 och gul anstrykning på stjärttäckarna. Honan lik- 

 nar hanen, men har en hvitaktig fläck på pannan 

 samt en under hvardera ögat. Färgerna äro dunk- 

 lare, och den bruna gördeln är något vattrad med 

 svart och är mindre. Om sommaren anlägger hon 

 en dräkt, som liknar hanens. Iris rödbrun — brun. 

 Näbb rödt med svart nagel. Fötter ljust rosenröda. 

 Längd (f 610—660, 9 540—590 mm. Vingen 

 295—354 mm. 



Ungfågeln är of van brungrå med ljusare fjäder- 

 kanter. Vingtäckarna gråaktiga. Hufvudet ofvan 

 samt nacken svartaktiga med ljusa fjäderkanter. Pan- 

 nan, strupen, nedre delen af halsen och alla undre 

 kroppsdelar hvita. 



Dunungen : hjässan, nacken och ett bredt band 

 längs öfversidan, från hvilket i jämnhöjd med 

 vingarna och öfver bakryggen utgå tvärband, mörk- 

 bruna, återstoden af fågeln hvit. Näbb och fötter 

 ljusröda. 



Grafanden förekommer längs kusterna i större 

 delen af Europa ; mot söder går hon ned i norra Afrika 

 och mot öster genom Asien, inclusive dess centrala 

 delar, till Kina och Japan. Vid vår östra kust är hon, 

 ehuru sällsynt, funnen vid Vermdön samt i Söderman- 

 landsskären (Kinberg). Söder ut tilltar hon i antal 

 samt finnes på Öland och Gotland i mycket stor 

 mängd. Hon är ej heller sällsynt vid Skånes och 

 Hallands kuster och tämligen allmän i Bohusskä- 

 ren, där hon äfven häckar. Till det inre af landet 

 kommer endast någon enda vilsekommen ungfågel 

 på senhösten. Längs Norges kust häckar hon åt- 

 minstone upp till Lofoten, sannolikt äfven i Lyngen- 

 fjord. Också i Porsangerfjord är hon observerad 

 bland annat i juli 1887 (Kolthoff) samt i Varanger- 

 fjorden ( 24 / 4 1844, "/,„ 1847, Nordvi 1862, 2 % 1873, 

 Collett). På Listerland och Jajderen är hon allmän, 

 och på det senare stället öfvervintrar stundom nå- 

 gon enstaka fågel eller mindre flock (Collett). I 

 Finland häckar hon, men endast till ringa antal, i 



