245 



sydvestra skärgården upp till Luvia i Satakunda. 

 Hon är skjuten vid Helsingfors ( 31 / 5 1842) samt vid 

 Wasa (Palmen, Mela). I Danmark är hon flerestädes 

 funnen häckande, såsom bland annat på öarna Veirö 

 och Musholm vid Sjrelland samt vid Roskildefjorden 

 och vid Korsör, på öarna söder om Lolland, på 

 Mbelö, Endelave och Samsö norr om Fyen, på 

 Lsesö, nära Randers och i Vendsyssel på Jylland, 

 likaledes på öarna utanför »hertigdömenas» kuster 

 (Collin). 



Grafanden ankommer till vår vestkust i sista 

 hälften af mars och flyttar bort i oktober. Hon flyger 

 väl, simmar bra och kan dyka, hvarvid hon äfven an- 

 vänder vingarna. Under flykten låter hon ofta höra 

 ett kacklande läte. Hennes föda består af små musslor 

 och andra hafsdjur, de i multnande tång lefvande flug- 

 larverna samt frön, knoppar och späda skott. Utom 

 under fortplantningstiden lefver hon i flockar, möjli- 

 gen hålla paren dock ihop året om. Hennes käraste 

 tillhåll äro grunda vikar, där hon når botten utan 

 att dyka. Blott hon har tillgång till någon grund 

 vik eller strand, trifs hon för öfrigt vid klippiga 

 och kala kuster. Talrikast är hon dock, där hon 

 finner sand- eller jordbankar, i h vilka hon kan 

 gräfva sina gångar. Hon gräfver nämligen själf en 

 gång i jorden till häckplats eller ock väljer hon 

 därtill ett hål i en trädstam, ibland häckar hon i 

 något stenrös, under en byggnad eller en bro. 

 Stundom bar man funnit hennes bo i gångar, som 

 samtidigt bebotts af räfvar eller gräflingar (se Col- 

 lin). Medan honan värper, är hanen henne städse 

 följaktig, men när hon lagt sig, förenar han sig på 

 trakter, där arten är allmän t. ex. på södra Öland, 

 med andra hanar i flockar. Men så snart ungarna 

 äro kläckta, uppsöker hanen åter familjen, och han 

 öfverger den sedan ej. Stundom aflägger han äfven 

 under rufningstiden besök hos honan. De flesta 

 bon vi hafva undersökt ha innehållit 12, någon 

 gång 14 — 15 ägg. Collett omnämner 20 och där- 

 öfver, ja i ett fall t. o. m. 32. Detta stora antal, 

 säger han, torde sannolikt kunna förklaras så, att 

 två honor värpt i samma bo. Äggen äro rent hvita. 

 Längd 59 — 70 mm., tjocklek 42,5 — 49 mm. 



Rostanden, Tadorna casarca, (L.) (Tafla 52, fig. 1, ef). 



Syn. Anas casarca, A. rutila, Pall. ; Casarca 

 rutila, Vulpanser casarca, V. rutilus. 



Namn : Rödgul and, Rödgul gra/and ; Br amin- 

 and, Kinberg. Norska: Rustand, Rödgul And. 

 Danska: Rustand. Finska: Ruostesorsa. 



Hufvud gråhvitt, halsen med rostgul anstryk- 

 ning, kring dc^ss rot en smal, svart ring. Fromrygg 



och skuldror samt hela undersidan rödbruna. Bak- 

 ryggen vattrad med svart. Öfre och undre ving- 

 täckarna hvita. Spegeln stor, glänsande grön. De 

 inre armpennorna af ryggens färg med svart eller 

 hvitaktigt infan. Handpennor, stjärt och öfre stjärt- 

 täckarna svarta. Honan liknar hanen, men saknar 

 den svarta ringen kring halsen och är blekare. 

 Iris brun. Näbb och fötter svartaktiga. Längd 

 c:a 545 — 610 mm. Vingen 320—344 mm. 



Ungen liknar honan, men har dunklare färger. 

 De inre armpennorna äro brunaktiga, och det hvita 

 på vingen blandadt med grått. 



Rostanden har sitt hem i sydöstra Europa, 

 norra Afrika och Asien ända till Kina och Japan. 

 Hon har anträffats i Sverige: i Stockholms skärgärd 

 ("/, 1854, Kinberg), nära Ystad ( I4 / 8 1892), då den 

 ena af två stycken, som iakttagits större delen af som- 

 maren, sköts (Ystads museum, O. Wijkström i bref); 

 vidare fälldes (augusti 1893) vid Ölands södra fyr 

 tvänne änder, som enligt beskrifning meddelad Kjell 

 Kolthofl' otvifvelaktigt tillhörde denna art; slutligen 

 uppgifves, att ett exemplar iakttagits i Stockholms 

 skärgård (juli 1893, Roth 1894). I Norge anträf- 

 fades hon vid Selbosjöen innanför Trondhjem (ok- 

 tober 1887, Collett 1890). Hösten 1892 erhöllos 

 4 exemplar: ett nära Kristiania ( 2 / 8 )> ett i Solör ( 2 / 8 ), 

 ett vid Trondhjemsfjorden ("/J och det fjärde vid 

 Skudesnses söder om Haugesund ( 12 /i ) (Collett). I 

 Finland är hon skjuten vid Ladoga, i Kronoborgs 

 socken ( 15 / 7 1885) och i Esbo* samt uppgifves en 

 gång tidigare anträffad vid Ladoga (Palmen). I 

 Danmark** iakttogs ( 2 7 1893) en flock af väl 10 

 stycken sydost om Vorclingborg, en fälldes (Winge 

 1894). På Island sågs vid Öfjord (juli 1892) en 

 flock på 4, en fälldes. Äfven på Grönland erhölls 

 hon samma år (Winge 1894). Åren 1892—93 har 

 sålunda en invandring af denna art egt rum till vestra 

 Europa, att döma af rätt talrika fynd, bl. a. i Stor- 

 brittanien under 1892. 



Rostanden skall till lefnadssätt och häcknings- 

 vanor likna grafanden, men håller till äfven vid 

 större floder, ej blott vid kusten. 



Praktgåssläktet, Aex, Boie. 



Syn. Lampronessa, Wagl. 



Praktgässen ha hufvudets fjädrar förlängda-, bil- 

 dande ett slags kam eller hjälmbuske. Hanarnas 

 dräkt är sällsynt lysande och vacker. Praktgässen 



* Se meddel. IV. Soc. pro fauna et flora fennica, 13 

 haft, s. 232, 15 häft...s. 215 o. 225. 



** Enligt äldre, sannolikt oviktiga uppgifter skall hon lia 

 anträffats jämväl på ISovnholm. 



