247 



Öfversikt af arterna. 



I. Pannan försedd med en knöl. Näbbnageln 

 aflång, nästan jämnbred, icke upptagande 

 hälften af näbbets bredd. Luftstrupen 

 går icke in uti bröstbenet O. olor. 



II. Pannan utan knöl. Näbbnageln bredt oval, 

 upptagande hälften af näbbets bredd. Luft- 

 strupen går in uti bröstbenet. 



A. Större; näbbet 90— 113 mm. långt, räknadt 



från pannan. Det svarta når i regel 

 ej bakom näsborrarna. Luftstrupen 

 bildar i bröstbenet hos de äldre en 

 vertikal slynga nående ungefär till 

 dettas haliva längd (se omstående fig.) C. musicus. 



B. Mindre ; näbbet 92—96 mm. långt, räknadt 



från pannan. Det svarta når ett 

 stycke bakom näsborrarna. Luftstru- 

 pen bildar i bröstbenet hos de äldre 

 en horisontal slynga nående nära nog 

 dettas bakre rand (se omstående fig.) C. bewicki. 



Knölsvan, Cygnus olor, (Gmel.) (Tafla 53, fig. 3, 

 gammal, fig. 4, ung fågel). 



Namn: Tamsvan, Svan; Svänja (Sörml.). 

 Norska: Tamsvane. Danska: Knubsvane, Tam 

 Svane, Bödncebet Svane. Finska: Kesy joutsen. 



Hela fågeln hvit. Stjärten spetsig. Iris brun. 

 Tyglar och pannknöl, öfvernäbbet vid roten och 

 kring näsborrarna samt näbbnageln och undernäbbet 

 svarta. Återstoden af öfvernäbbet gulrödt. Fötter 

 svarta. Längd 1360 — 1525 mm. Vingen (510 — 

 685 mm. 



Ungfåglarna äro smutsgrå, hals och undersida 

 ljusare. Näbb blyfärgadt. 



Dunungen: brun — mörkt askgrå. Bröst och 

 halsrot framtill nästan hvita. Näbb och fötter bly- 

 färgade. 



Knölsvanen eller tamsvanen, som han äfven 

 kallas, förekommer vild flerestädes i norra och östra 

 Europa; äfven i Asien finnes han t. o. m. ända 

 till dess östra delar. I Sverige häckar han ej säll- 

 synt i Uppland, dels i Mälarens vikar, dels i 

 några småsjöar. Från sitt gamla stamhåll, Hjälsta- 

 viken vid Ekolsund, där han är mycket allmän, 

 liar han nämligen under de sista 20 åren spridt 

 sig. Vid Rinkestad i Södermanland har han häckat 

 (Kinberg). Äfven häckar han vid Tåkern i Öster- 

 götland liksom numera ett och annat par i Horn- 

 borgasjön i Vestergötland. I Skåne häckar han 

 flerestädes i dess små insjöar, men aftager därstädes 

 i antal i motsats mot förhållandet i Uppland. I 

 Norge är han sällan anträffad: en unge i Kristiania. 

 fjorden ("/„ 1869), en annan vid Tvedestrand (de- 



cember 1870), en gammal fågel sågs i Mosevand 

 vid Stavanger (i slutet af december 1878) (Collett). 

 I Finland är han aldrig iakttagen i vildt tillstånd 

 (Palmen). I Danmark har han åtminstone förr i 

 enstaka par häckat här och hvar (Collin). 



Knölsvanen ankommer till Mälaren så snart 

 öppet vatten finnes vid sjöstränderna, vanligen i 

 slutet af mars. Höstflyttningen eger rum i oktober 

 eller ännu senare. Stundom händer, att sent födda 

 ungar ej kunna flytta nog tidigt utan omkomma, 

 när snar isläggning inträffar. 



Knölsvanen har för vana att höja vingarna 

 öfver ryggen, så att armpennorna och skulderfjäd- 

 rarna stå upp som segel, hvartill de äfven i med- 

 vind användas. Han går mycket illa och rör sig 

 ogärna på land. De gamla hanarna äro isynnerhet 

 under fortplantningstiden modiga och stridslystna 

 och utkämpa sinsemellan ofta heta strider angående 

 häckplatsen. Härvid användas vingarna som vapen. 



Han bygger oftast ute i själfva vattnet af rötter 

 och vattenväxter ett särdeles stort bo. Äggen äro 

 vanligen 5 och sällan flera, högst 11. De äro ljust 

 grågrönaktiga, ofläckade. Längd 112 — 121 mm., 

 tjocklek 72 — 79 mm. 



Sångsvanen, Cygnus musicus, Bechst. (Tafla 53, fig. 1). 



Syn. Cygnus linnci, Malm. 



Nämn: Svan, Vild svan, Större vildsvan. 

 Norska: Sangsvane. Danska: Sangsvane, Vild 

 Svane, Isländsk Svane. Fseröarna: Sveänur. Is- 

 land: Alf t, Svanur. Finska: Joutsen, Iso joutsen; 

 Joutter (Satakunda). Lapska: Njulcca. 



Helhvit, stundom med en ockergul färgton på 

 hufvudet. Stjärten trubbig. Iris brun. Näbb från 

 spetsen till näsborrarnas bakkant och längs något 

 mer än halfva munspringan svart. Fötter svarta. 

 Längd 1313 — 1525 mm. Vingen 550—606 mm. 



Ungfågeln: gråbrun.» Näbb först dunkelt kött- 

 färgadt, sedan svart med ett rödaktigt band vid 

 näsborrarna. 



Dunungen: hvit, ofvan ljusgrå. 



Sångsvanen tillhör gamla världens nordligare 

 trakter, men flyttar vintertid söderut, stundom ända 

 till norra Afrika. I Sverige häckar han endast i 

 Lapplands ödemarker, där han förekommer flere- 

 städes i Torne, Lule och Pite lappmarker. Höst 

 och vår och äfven vintertid är han på lämpliga 

 lokaler rätt allmän vid våra södra kuster och visar 

 sig då äfven ofta i insjöarna. Någon enda gång 

 synas enstaka individ, troligen sjuklingar, äfven 

 sommartiden i södra Sverige. I Norge häckar han 

 i det inre af Finnmarken, där han flerestädes före 



