250 



/?. Stjärten af vanlig längd. 

 Vingspegeln hos båda kö- 

 nen upptill grön, nedtill 



svart A. crecm. 



b. Öfre vingtäckare blågrå eller 

 blå hos ef. 

 a. Öfre vingtäckare blekt blå- 

 grå. Vingspegeln grågrön 

 (ef 1 ) eller svartgrå ($)••■ A. querquedula. 

 /?. Öfre vingtäckare bjärt blå. 



Vingspegel grön A. discors. 



B. Näbbet från näsborrarna kortare än 



innertån utan klo A. penelope. 



Skedanden, Anas clypeata, L. (Tafla 54, fig. 3, 

 cT i 'vårdräkt, fig. 4, 9). 



Syn. Spatula clypeata, Rhynchaspis clypeata. 



Namn: Leffeland (Skåne). Norska: Sheand, 

 Skovland. Danska: Sheand, Skjoldneeb, Kropand, 

 Slopand (Vestslesvig). Finska: Lapasorsa. 



Hane i vårdriikt: hufvud och hals svartaktiga, 

 bakre delen af hufvudet och halsen med stark, blå- 

 grön glans. Ryggen mörkbrun. Skuldror och bröst' 

 hvita. De små vingtäckfjädrarna liksom några af 

 de långa skulderfjädrarna ljust gråblå. Vingspegeln 

 glänsande grön, framtill begränsad af hvitt, de inre 

 armpennorna förlängda, deras utfan grönsvart, det 

 inre brunt, de tre längsta pennorna med en hvit 

 spolfläck. Handpennorna brunaktiga. Undre ving- 

 täckare hvita. Stjärtpennorna hvita med bruna 

 spolfläckar, de båda mellersta bruna. Stjärttäckare 

 svarta, de öfre med blå, de undre med grön an- 

 strykning. På h vardera sidan om stjärtroten en 

 hvit fläck, som under stjärten sammanlöper med 

 motsidans. Undre kroppsdelar kastanjebruna, på 

 sidorna med ljusare vattring. I sommardräkt liknar 

 hanen honan, men har vingspegel och öfre ving- 

 täckare lika klart färgade som om våren, och de 

 öfre stjärttäckarna äro svarta. Honan är ofvan 

 mörkbrun med ljust rostgula fjäderkanter, under 

 rostgul, på bröst, sidor och undergump med bruna 

 fläckar. Vingtäckarna askgrå med blå anstrykning. 

 Vingspegeln grönglänsande, framtill begränsad af ett 

 hvitt band. Iris gul. Näbb svart. Fötter bjärt orange- 

 färgade. Längd 480—505 mm. Vingen 221—241 mm. 



Ungfåglarna likna honan, men hafva mörkare 

 fjäderkanter på ryggen, och de unga hanarna ha 

 alla vingtäckarna blå. 



Dunungen liknar bläsandens (se sid. 255) men 

 har streck genom ögat och öronfläck. Någon gång 

 finnas fläckarna bakom vingen och på öfvergumpen 

 (jämf. gräsanden), men äro då små. 



Skedanden bebor så väl nya som gamla värl- 

 dens norra delar, om vintern finnes hon långt ned 



i Afrika, i Arabien, Indien, södra Kina, Japan samt 

 i Amerika till Columbia och Vestindien. I Sverige 

 är hon ingenstädes allmän, men förekommer dock 

 på många ställen. Således häckar hon, ehuru säll- 

 synt, i nordöstra Skåne, vidare på Öland, sällsynt 

 på Gotland, vid Hornborgasjön i Vestergötland och 

 vid Tåkern i Östergötland (Kinberg, Sundström), i 

 södra Värmland (Sundström), i Uppland, där hon ej 

 är egentligen sällsynt (Kolthoff). Hon har åtminstone 

 häckat vid Qvickjock och Öfverkalix (Nilsson, Kin- 

 berg). I Norge är hon ej med säkerhet funnen häc- 

 kande, om hon än sannolikt gör det. Sålunda an- 

 träffas unga fåglar årligen höstetid i landets sydliga 

 delar, isynnerhet på Jsederen och Listerland. En ung- 

 fågel har erhållits i Nordfjord ( a4 / 10 1892) (Collett). På 

 fjällen mellan Kautokeino och Alten skall hon vara 

 funnen (Palmen 1873). I Finland förekommer hon 

 längs Bottenhafvets hela kust (talrikt vid Kumo älf 

 och i Limingo), finnes i Salmis liksom här och hvar 

 i södra Finland, häckar i Suojärvi i Karelen (Palmen, 

 Mela). I Danmark är hon funnen häckande flere- 

 städes såväl på Jylland som på öarna (Collin). 



Skedanden ankommer om våren senare än de 

 andra änderna, sålunda till Hornborgasjön i Vester- 

 götland först mot slutet af april. Höstflyttningen 

 synes äfven företagas tidigare. Från Öland, där 

 hon om hösten är allmän, har hon vanligen flyttat 

 redan i oktober. 



Skedanden fordrar för sin trefnad gyttjiga och 

 rikt gräsbeväxta lokaler. Någon gång häckar hon 

 dock på holmar i Östersjön. Sålunda fann den ene 

 af oss hennes bo i högt gräs på Skälholmen vid 

 Ölands södra udde. Det ligger vanligen nära vatt- 

 net. Hon kännes i flykten igen på vingarnas grå- 

 blå täckfjädrar, som synas långt. Hennes läte är 

 snarlikt gräsandens men mindre starkt. Äggen äro 

 gulaktigt hvita. Längd 47 — 57 mm., tjocklek 35 

 — 38 mm. 



Gräsanden, Anas boschas, L. (Tafla 54, fig. 1, 

 (f i vårdriikt, fig. 2, 9). 

 Namn: Stockand, And, Andrake ef, Drake c?; 

 Vildand (Skåne); Åkerand (Jämtl.); Andrik ef 

 (Vestmanl.); Blåhals tj 1 (Helsingl., Norrbotten). Den 

 tama formen: Anka, Ankbonde ef.' Lonka, Drake 

 ef (Kalmar län). Norska: Stohand; Blaahals (Dovre). 

 Danska: Stokand, Grcesand, Kjcerand, Moseand: 

 Roand, Roandrih ef (under ruggning); Graaand. 

 Bygand (Thy). Fasröarna: Vilddunna. Island: 

 Stokkönd, Myrond, Grcenhöfda-gråönd, Gråönd, 

 Blåkollsönd, Kilönd, Grasönd. Finska: Sinisorsa, 

 Punasorsa, Iso sorsa, Sorsa; Heinäsorsn, (Savolax); 



