2Ö2 



Hane i vårdräkt: hufvudet och halsen grå med 

 täta, mörka sniåfläckar. Hjässan och nacken mör- 

 kare, halsen framtill med rostbrun anstrykning. 

 Främre delen af rygg, skuldror, sidor och bröst 

 vattrade af svartgrått och hvitt. Bakryggen brun, 

 ovattrad. De små täckfjädrarna brungrå med hvit- 

 aktiga tvärband och bräm, de mellersta med röd- 

 bruna spetsar, de största svartaktiga, undre ving- 

 täckare hvita. Vingspegeln hvit, utåt begränsad af 

 svart, inåt af grått, armpennornas dolda delar grå. 

 Handpennorna gråbruna. Stjärten gråaktig, öfver- 

 och undergump svarta, buken hvitaktig med otydliga, 

 grå fläckar eller grå vattring. Om sommaren äro 

 framrygg, bröst och sidor ej tätt tvärvattrade utan 

 mörkfläckiga på gråaktig grund. Likaså ha bak- 

 rygg, öfver- och undergump breda, bruna bräm. 

 Vingen och dess täckfjädrar äro oförändrade. 



Honan är ofvan samt på bröst och sidor brun- 

 svart med rostgrå fjäderkanter och längsband. Täck- 

 fjädrar och inre armpennor af ryggens färg. Spe- 

 geln liten, hvit. Stjärtpennorna svartbruna med 

 gulgrå kanter och en V-formad teckning af samma 

 färg. Strupen och magen hvitaktiga, undergumpen 

 fläckig. Hon liknar gräsandens hona, men skiljes 

 på sin hvita spegel. Iris mörkbrun. Näbb svart, 

 längs sidorna smutsgult. Fötter gula med mörk 

 simhud. Längd 507 —548 mm. Vingen 215 — 206 mm. 



Ungarna likna honan. 



Dunungen liknar gräsandens, men har de ljusa 

 kroppsdelarna, särskildt hufvudet och halsens sidor, 

 hvitgula utan rostfärg. Öronfiäcken är äfven mindre 

 tydlig. 



Snatteranden häckar i norra halfklotets tempe- 

 rerade delar, och om vintern finnes hon i Afrika, i 

 Asiens varmare trakter, i Mexiko och på Jamaica. 

 I Sverige var hon ännu i början af 1860-talet knap- 

 past iakttagen som häckfågel, men fanns då vid 

 Ekolsund i Uppland, h varifrån hon sedan spridt sig 

 kring Mälaren, där hon numera är en rätt vanlig 

 fågel. Vid Hornborgasjön iakttogs hon första gången 

 våren 1875, då tvänne par sågos (Kinberg). Vid 

 Sönemad (en vik af Venern) nära Lidköping skall 

 hon årligen häcka (Sundström) samt vid sjön Vid- 

 östern i Småland (Kinberg). I sydliga Sverige är 

 hon sällsynt, men anträffad under flyttningstiden. 

 På Öland hafva vi ej funnit henne. I Bohuslän 

 har hon blott påträffats en gång: vid Göteborg 18 / 

 1851 (Malm). I Norge är hon endast tvänne gånger 

 med säkerhet funnen: vid Bergen (november 1872) 

 och på Listerland ( 27 / 4 1885) (Collett). I Finland 

 har hon erhållits i Helsingforstrakten (maj 180 1) 

 (Palmen). I Danmark är hon icke vanlig men heller 

 icke egentligen sällsynt; så är hon t. ex. iakttagen 



häckande vid Ringkjöbingfjorden, under ruggning 

 på Fanö samt flera gånger på Sjselland (Faber); 

 detta enligt Collin. Winge meddelar i bref: »Anas 

 strepera har jeg sel v aldrig oplevet att se i Danmark, 

 og jeg kender ingen der har set den.» 



Snatteranden synes ankomma till Mälaren se- 

 nare om våren än gräsanden och flytta tidigare 

 bort. Hennes lefnadssätt liknar gräsandens. Aggen, 

 vanligen 9—13, äro gulhvita— hvita, 51 — 58 -mm. 

 långa, 30,5 — 40,5 mm. tjocka. 



Praktanden, Anas fa/cata, Georgi. (Tafla 55, fig. 1, 

 (f i vårdräkt, fig. 



2, 9) 



Syn. Anas falcaria, Pall., Eunetta falcata. 



Hane i vårdräkt : hufvudet ofvan kastanj e- 

 brunt, i nacken och på sidorna glänsande grönt 

 och skiftande i purpurrödt. Nackens fjädrar för- 

 längda till en yfvig tofs. Strupen och halsen 

 hvita med ett svart grönglänsande bänd kring den 

 senare. Framrygg, bröst, sidor och undre kropps- 

 delar vattrade af brunsvart och hvitt. Bakryggen 

 mörkt brungrå med fint vattrade fjäderkanter. Ving- 

 täckfjädrarna grå. En svart fläck på skuldran. 

 Armpennornas synliga delar grönsvarta, svagt glän- 

 sande. De inre armpennorna mycket förlängda, 

 nedhängande öfver vingarna, svarta med hvita upol- 

 streek och gråvattrade kanter. Handpennorna brun- 

 grå. Stjärten grå, öfre och undre stjärttäckarna 

 mycket långa, svarta. En hvit fläck på hvardera 

 sidan om stjärtroten och en gulhvit dylik på hvar- 

 dera sidan om undre stjärttäckfjädrarna. 



Honan: ofvan spräcklig af svart och rödbrunt. 

 Vingtäckarna mörkt grå, vingspegeln mörkt grön- 

 glänsande, framtill begränsad af ett hvitt band. 

 Vingpennor svartbruna. Bröst, buk och undre stjärt- 

 täckare ljusbruna med ovala, brunsvarta fläckar. 

 Stjärtpennor och öfre stjärttäckare gråbruna med 

 smala, hvita längsstrimmor. Hon liknar mycket 

 honan af snatteranden, men skiljes lätt dels på 

 vingspegeln och det af de öfre vingtäckarna framför 

 denna bildade hvita tvärbandet, dels på den en- 

 färgade stjärten och det mörka öfvernäbbet. Iris 

 brun. Näbb grönaktigt svart. Fötter dunkelt blågrå. 

 Längd ef c:a 580, 9 C:a 400 mm. Vingen ef c:a 

 255, 9 c:a 230 mm. 



Praktanden har sitt hem i östra Asien och Ja- 

 pan och har endast ytterst sällan förirrat sig till 

 Europa. I Sverige är en gammal hane funnen vid 

 Skellefteå ( 28 / 4 1853) (Riksmuseum). 



