254 



Hanen i vårdräkt: hufvud och hals rödbruna. 

 Längs hufvudets sida ett bredt, svart band ined 

 stark, grön metallglans, kantadt af en smal, hvit- 

 aktig strimma. Strupen och nacken svarta. Fram- 

 rygg, skuldror och sidor vattrade af svart och hvitt. 

 Ett par förlängda skulderfjädrar svarta och hvita. 

 Kygg och öfvergump brungrå med ljusare fjäder- 

 kanter och vattring. Vingtäckare brungrå liksom 

 handpennorna. Spegeln bjärt glänsande, grön, fram- 

 till begränsad af ett hvitt — rostfårgadt band, utåt 

 och inåt af svart. Armpennornas dolda delar grå. 

 Stjärt brungrå med ljusare kanter, dess undre och 

 sidotäckare svarta med en gulhvit fläck på hvar 

 sida. Under hvit, på bröst och undergump med 

 svartaktiga fläckar. Om sommaren liknar hanen 

 honan, men igenkännes på sina enfärgade ving- 

 täckare utan ljusa kanter samt därpå, att de inre 

 armpennorna äro svarta längs ena kanten. 



Honan: ofvan brunsvart med rostbruna .fjäder- 

 kanter och ofta med grön metallglans. Vingen som 

 hos hanen, men vingtäckarna med smala, ljusgrå 

 kanter och de inre armpennorna af vingens färg. 

 Strupen gulhvit. Under brungul med mörka fläc- 

 kar. Iris ljusbrun. Näbb svartaktigt. Fötter grå. 

 Längd 355 — 390 mm. Vingen 173 — 190 mm. 



Ungfågeln liknar honan men har bredare rost- 

 färgade fjäderkanter. 



Dunungen liknar gräsandens, men är mindre 

 och hufvudets sidor äro mer gråaktiga, med mindre 

 klar rostfärg. Öronfläcken något större. 



Kriekan finnes i det palaearktiska området 

 och vintertid i norra Afrika, i Asiens varmare delar 

 och Japan, samt är någon gång funnen i Nord- 

 amerika, där hon ersattes af en närstående art. I 

 Sverige häckar hon rätt allmänt från och med Skåne 

 upp till det nordligaste Lappland och tilltager i antal 

 mot norden ; vid Muonioniska är hon likväl sparsam 

 (Kinberg). På senare tider har hon dock något af- 

 tagit. Äfven i Norge är hon allmän öfver hela 

 landet; söder om Dovre är hon talrikast vid fjäll- 

 sjöarna. Finland bebor hon likaså i hela dess ut- 

 sträckning (Palmen). I Danmark häckar hon såväl 

 på öarna, där hon är allmännast, som på Jylland, 

 isynnerhet i Vendsyssel. Pä Färöarna är hon ej 

 sällsynt och på Island är hon allmän, men på Grön- 

 land endast funnen i enstaka exemplar (Collin). 



Klickan öfvervintrar vanligen ej i Sverige. 

 Vid den blida norska kusten åter finner man henne 

 då och då vintern öfver åtminstone upp till Trond- 

 hjem, och i Saltdalen är hon träffad i slutet af no- 

 vember (Collett). Till Sverige ankommer hon om 

 våren, så snart öppet vatten finnes i träsken och 

 vid sjöbräddarna, omkring' den 10 april i Mälar- 



trakten. Höstflyttningen börjar mot slutet af sep- 

 tember och fortfar stundom in i november. Höst 

 och vår uppträder klickan i stora, täta flockar. 



Klickan förekommer i små sjöar, kärr och 

 mosslaggar samt längs floderna, och hon nöjer sig 

 med den minsta vattenpuss, blott där finnes näring 

 för henne. Hon rör sig väl på marken, simmar 

 lätt- och flyger ytterst snabbt. Hennes läte erinrar 

 om gräsandens men är mycket svagare; om våren 

 låter hanen höra ett kort, hvisslande »plytt, plytt». 

 I närheten af det vatten, hvari hon håller till, lägger 

 hon sina 8 — 10 gulaktigt hvita ägg. Längd 43 — 50 

 mm., tjocklek 31 — 34,5 mm. 



Artan, Anas querquedula, L. (Tafla 55, tig. 5, 

 cf i vårdräkt, fig. 6, Q). 



Syn. Anas circia L., Cyanopterus querque- 

 dula, Querquedula circia. 



Namn: Artand (Vestmanl.,Nerike); Arta (Orsa) ; 

 Lortand (Värml.); Dylpqnn (Smal.). Norska: Kncek- 

 and. Danska: Atlingand, Atting, Sommerlcrilcand ; 

 Atlanand, Fjordand (Thy). Island : Taumönd. Fin 

 ska: Heinätavi. 



Hane i vårdräkt: ryggen svartbrun med ljusgrå 

 fjäderkanter. De stora skulderfjädrarna svartbruna 

 med ett hvitt band längs midten, utfanet blågrått. 

 Vingtäckarna blågrå, de stora med breda, hvita 

 spetsar, som bilda ett hvitt band framför spegeln, 

 som är grön. Armpennorna i spetsen hvita, de inre 

 brungrå med hvita utkanter. Handpennorna grå- 

 bruna med hvita spolar, de inre med en gråhvit 

 kant i utfanet. Undre täckare gråbruna med hvita 

 armhålsfjädrar. Stjärtpennorna gråbruna med hvit- 

 aktiga kanter och en eller två V-formade teckningar. 

 Hufvudet ofvan och ett band längs halsryggen brun- 

 svarta, på pannan med ljusa spolfläckar. Ett hvitt 

 band från ögat nedåt nacken. Hufvudets sidor och 

 halsen bruna med hvita spolstreck, strupen svart. 

 Bröstet vattradt af gulgrått och svartbrunt. Sidorna 

 vattrade af hvitt och svart. Buken hvit, stundom 

 med fin vattring. Undergump och undre stjärt- 

 täckare med bruna fläckar. Om sommaren liknar 

 hanen honan men är mörkare och skiljes lätt på 

 vingtäckare och spegel. 



Honan är ofvan svartbrun med rostgrå fjäder- 

 kanter. Vingspegeln mörkt brungrå, framtill och 

 baktill med smal, hvit infattning. Ett hvitaktigt 

 band öfver ögat och ett otydligt dylikt från näbbet 

 under ögat. Strupen och undre kroppsdelarna hvit- 

 aktiga, men bröstet, sidorna och undergumpen med 

 bruna och rostfärgade fläckar. Iris ljusbrun. Näbb 

 svart, det undre vid bagen köttfärgadt. Fötter brun- 



