255 



aktiga, simhuden svartaktig. Längd 399—413 mm. 

 Vingen 185 — 195 mm. 



Ungfågeln liknar honan, men är starkare rost- 

 färgad, särskildt på bröst och sidor. 



Dunungen liknar klickans, men det ljusa bandet 

 öfver vingen är otydligt. 



Artan bebor det palaearktiska området ända 

 till Stilla hafvets kust och öfvervintrar i nordliga 

 Afrikas och Asiens varmare delar. I Sverige är hon 

 ingenstädes allmän, men förekommer i vassrika 

 sjöar från och med Skåne åtminstone upp i Upp- 

 land. I Hornborgasjön i Vestergötland häckar hon, 

 likaså i Tåkern (Kinberg), äfven finnes hon i många 

 större vikar af Mälaren samt på Oland och C4otland. 

 Hon skall äfven vara funnen i Jämtland (Sund- 

 ström). I Norge är hon anträffad några få gånger : vid 

 Frederiksstad, nära Kristiania och på Jffideren, dal- 

 bon sannolikt har häckat (Collett). I Finland är 

 hon sparsam, men häckar upp till norra Savolax; 

 möjligen häckar hon ännu vid Uleåborg (Dresser). 

 Vid Torneå är hon skjuten (Palmen). Meves (1871) 

 fann henne vid Archangel. I Danmark häckar hon 

 såväl på öarna som på Jylland, där hon är all- 

 männare (Collin). 



_ Artans lefnadssätt liknar krickans, med hviiken 

 hon af jägare vanligen sammanblandas. Hon synes 

 dock ej gärna hålla till i så små vatten, som dem 

 krickan ofta nöjer sig med. Sitt bo lägger hon 

 nära vattnet. Vi hafva funnit det i videbuskar vid 

 stranden. Äggen, till antalet 8 — 10, likna krickans 

 men äro vanligen något större och mer långsträckta. 

 Längd 44,5 — 52 mm., tjocklek 32 — 36 mm. 



Anas discors, L. 



Syn. Querquedula discors. 



Hane: hjässa svart, hufvud och hals gråbruna. 

 Framför ögat och bakåt på hufvudets sidor ett 

 bredt, halfmånformadt, hvitt band. Rygg brunsvart 

 med ljusbruna fläckar och fjäderkanter, De för- 

 längda skulderfjädrarna svarta med en ljusgul strim- 

 ma längs midten. Öfre vingtäekare klart gråblå. 

 Vingspegel grön, framtill kantad med hvitt. Hand- 

 pennor och stjärt svarta. Bröst ljusbrunt med 

 svarta fläckar, Irak och undergump ljusröda med 

 svarta och hvita fläckar. Honan är ofvan mörk- 

 brun med bleka fjäderkanter, under hvitgrå. Vingen 

 liknar hanens och har åtminstone några vingtäekare 

 med himmelsblå kanter. Längd rf c:a 400, vingen 

 c:a 1 90 mm. 



Denna and tillhör Nordamerika., men går dock 

 knappas! vester om Klippbergen. 1 Europa är hon 

 oss veterligt endast funnen en gång i England och 



vid Saäby i nordöstra Jylland, där en hane fälldes 

 i midten af april 1886 (Winge 1888). Möjligheten 

 af att ifrågavarande exemplar, som var ensamt, 

 skulle vara en rymmare från någon zoolog, träd- 

 gård eller liknande, är icke utesluten, då arten lär 

 ha hållits i zoolog, trädgårdar både vid London och 

 i Tours (se Dresser). 



Bläsanden, Anas penelope, L. (Tafla 54, fig. 5, ef i 



vårdräkt, fig. 7, ef om hösten d. v. s. i sommardräkt 



med börjande vårdräkt [på framryggen], fig. 6, Q). 



Syn. Mareca penelope. 



Namn: Brumiacke; Bläsa (Vestmanl.); Hvit- 

 buh (Östergötl.). Norska: Brunnakke, Pipand, Grces- 

 and, Lyngand. Danska: Pibeand, Blisand, Lys- 

 and, Brunnakke: Bly and (Thy). Freröarna: Anat. 

 Island: Baudhöfda-önd, Rauödufu-önd. Finska: 

 Haapana; Viurusuorsa (Satakunda). Lapska: 

 Snartal. 



Hane i vårdräkt: hufvud och hals brunröda 

 med panna och hjässa hvitaktiga. Ofvan och på 

 sidorna vattrad af mörkgrått och hvitt. Vingens 

 täckfjädrar hvita, närmast ryggen grå, de stora med 

 svarta spetsar. Spegeln glänsande grön, framtill 

 och baktill begränsad af svart, de förlängda inre 

 armpennorna i utfanet svarta med hvit kant, arm- 

 pennornas dolda delar bruna. Handpennorna bruna. 

 Stjärten brungrå, dess mellersta pennor förlängda, 

 spetsiga. Stjärttäckare svarta, de öfre med hvita in- 

 kanter. Bröstet rödgrått, buken rent hvit. Om 

 sommaren har hanen hufvud och hals rostfärgade, 

 tätt svartfläckade. R,ygg och skuldror svartaktiga 

 med breda, rostbruna fjäderkanter. Bakrygg och 

 öfre stjärttäckare brunsvarta med gulaktiga tecknin- 

 gar. Vingar och stjärt som i vårdräkten. Under 

 hvit, på stjärttäckarna med bruna tvärband. Vår- 

 dräkten börjar att anläggas först i november. 



Honan: ofvan mörkbrun eller gråbrun med ljusa 

 fjäderkanter och fläckar. Vingtäckarna brungrå med 

 hvita fjäderkanter. Vingspegel brunsvart, ofta med 

 hvit inblandning, fram och bak samt inåt med 

 otydlig, hvit begränsning. Strupen hvitaktig, hals 

 och bröst bruna med svarta fläckar, sidorna bruna, 

 buken rent hvit. iris nötbrun. Näbb blått med 

 svart spets. Fötter blyfärgade. Längd 436 — 502 

 mm. Vingen 231—261 mm. 



Ungfågeln liknar honan, men unghanen har 

 svart vingspegel med mer eller mindre grön an- 

 strykning. 



Dunungen: mörkt brun. Hufvudets sidor rost- 

 bruna, strupe och buk gulbvita. Skiljer sig lätt 

 från andra andungar på att bandet genom Ögat och 



