260 



äro isfria om våren, och flyttar bort, när de börja 

 tillfrysa. Ungfåglar stanna ofta kvar i hafsvikar 

 vid kusterna vintern öfver och träffas äfven stundom 

 i öppna strömdrag inne i landet. 



Viggen häckar i rikt vassbe växta sjöar och 

 träsk, helst sådana, hvilkas botten är gyttjig och 

 rik på djurlif. Viggens föda utgöres hufvudsakligen 

 af små musslor och snäckor samt insekter och små- 

 djur. Han vill hafva litet öppet vatten mellan 

 vassarna, och där håller han helst till. Morgnar 

 och eftermiddagar kretsar han flygande kring sjön, 

 där han bor, hvarvid särskildt hanen låter höra sitt 

 knarrande läte »arr arr arr». 



Boet hafva vi ofta funnit på någon ute i vattnet 

 stående gräsbeväxt tufva. Honan bäddar under 

 äggen med torra vasstrån och dun. Hanen uppe- 

 håller sig vid boet tills rufningen, börjat, men öfverger 

 sedan makan. Äggen, 8 — 10 till antalet, äro ljust 

 grönaktiga — blygrå. Längd 51 — 61,5 mm., tjocklek 

 40,5 — 43 mm. Så snart ungarna blifvit kläckta, 

 beger honan sig med dem ut i klarvattnet. Där 

 ser man sedan de små dagen igenom lifligt d}'ka 

 efter föda, men, så snart de blifva skrämda, skynda 

 sig in i den täta vassen. 



Sväi*tsläktet, Oedemia, Flem. 



Näbbet hos hanen med ansvälld bas. Pann- 

 skelet tvärt eller rundadt, ej vinkligt. Stjärten 

 spetsig eller rundad med 14 pennor. Hanarna svarta, 

 honorna mörkt brunaktiga. Släktet omfattar 6 arter. 



ÖfVersikt af arterna. 



I. Vingarna med hvit spegel. Näbbsprin- 

 gan längre än innertån utan klo O. fusca. 



II. Vingarna utan hvit spegel. 



A. Benen röda eller gråröda. Näbb- 

 springan längre än innertån utan 



klo O. jiersjAcillata. 



B. Benen svartbruna eller svartgrå. 

 Näbbspringan kortare än innertån 



utan klo O. nigra. 



Svärtan, Oedemia fusca, (L.) (Tafla 58, fig. 3, ef 

 i vårdräkt, fig. 4, 9)- 



Syn. Fuligula fusca. 



Namn: Svartand (Bohusl.); Svart, Svört (Gotl.); 

 Svärtgubbe och Svärtkar ef, Svärtkäring 9 (Sörml., 

 Östergötl.); Doppand (Göteborgstrakten); Spansk 

 tiste (Norra Bohusl.); Sjöorre, Holmgren. Norska: 

 Sjöorre, Havorre. Danska: Flöielsand, Hvidvinget 

 Himmelhund, Stor Eimmelhind, Svartand; Torsk- 

 and (Odense). Finska: Pilkkasiipi, Kolso, Korri, 

 Meriteiri, Kulmunen, Sortti. Lapska: Skoarra. 



Hane: svart, på hufvudet med en svag skift- 

 ning i grönt och violett. Vingspegeln och en fläck 

 bakom ögat hvita. I sommardräkt skall hanen 

 likna honan, men vara mörkare och ha enstaka 

 svarta fjädrar (Catalogue of Birds). Honan är mörkt 

 brunaktig, isynnerhet på framrygg och skuldror med 

 tvärgående, grå fjäderkanter, vid näbbroten och bakom 

 ögat en hvitgrå fläck. Spegeln är hvit. Någon gång 

 anträffas honor med delvis hanlig dräkt (se Collett 

 1881). Iris hvit (ef) eller brun (9). Näbb (ef) 

 upptill vid roten samt längs munspringan och kring 

 nageln svart, återstoden jämte näbbnageln rödgul, 

 eller (9) brunt. Fötter röda med svart simhud. 

 Längd 485 — 565 mm., Q oftast mindre än ef- 

 Vingen 248—282 mm. 



Ungfågeln liknar honan men saknar de ljusa 

 fläckarna på hufvudet och har undersidan starkt 

 hvitspräcklig. 



Dunungen: gråbrun med nedre delen af huf- 

 vudets sidor och strupen samt buken rent hvita. 



Svärtan bebor gamla världens nordvestliga del 

 och går mot öster till vestra Sibirien; i Asien och 

 Amerika ersattes hon af ett par närstående arter. 

 Om vintern träffas hon vid Europas kuster samt 

 vid Svarta och Kaspiska hafven. I Sverige häckar 

 hon dels vid hafvet längs Östersjökusten och på 

 Öland och Gotland (Kinberg m. fl.) samt nära Morup 

 i Halland (Carlson), dels i Jämtlands och Lapplands 

 fjällsjöar ända upp till Muonioniska. Hon torde ej 

 häcka i södra Sveriges insjöar*, men anträffas här 

 och livar under flyttningstiden inne i landet. I 

 Bohuslän häckar hon ej och finnes mest vintertid, 

 vanligen ungfåglar (Kolthoff). Under senare år- 

 tiondena har hon till följd af hänsynslöst jaktsätt 

 åftagit längs ostkusten, där hon förr var mycket 

 talrik. Vid Gotlands och Ölands östra kuster är 

 hon dock fortfarande allmän. I alla Norges fjäll- 

 trakter häckar hon och nordanfjälls äfven i lägre 

 belägna fjällsjöar, vid kusten bygger hon däremot 

 endast sällan. Vid Norges sydliga och vestliga fjor- 

 dar är hon allmän vintertid. I Finland kläcker hon 

 längs Finska vikens och Bottenhafvets stränder samt 

 vid Ladoga och i lappmarkens och norra Österbottens 

 sjöar, men i det öfriga inre landet mj'cket sällan, t. ex. 

 vid Luupue i norra Savolax (Palmen). Vid Danmarks 

 kuster finnes hon höst och vår samt vintertid. På 

 Färöarna är hon endast funnen en gång och en gång 

 på Grönland (Collin). 



De vid Öland häckande svärtorna ankomma 

 redan i april, under det att det stora sträcket norr- 



* Dock uppgifves, att så skall ha varit fallet vid Vi- 

 singsö (Carlson); såvida intet misstag föreligger, är det nog 

 endast ett sällsynt undantagsfall. 



