264 



sällan förirrar hon sig till Europas vestra kuster. I 

 norden är hon sålunda endast anträffad nära Nyborg 

 vid Varangerf jorden (sept. 1S48) samt ('/„ 1851) 

 vid Vardö (se Collett 1869). Om fynd i Sverige 

 finnas ett par osäkra uppgifter (se Kinberg). 



Till sitt uppträdande liknar hon knipan, men 

 då hon endast bebor skoglösa trakter, lägger hon 

 sina ägg i hål bland stenar i jorden samt rätt ofta 

 i de till fårens skydd vintertid uppförda jordhyd- 

 dorna, hvaraf hennes isländska namn husönd. 



Alfågelsläktet, Hareida, Leach. 



Näbbet, räknadt från fjädergränsen bakom näs- 

 borrarna, ej längre än tarsen. Stjärten tillspetsad, 

 med 14 pennor, de mellersta hos hanen starkt för- 

 längda. Släktet omfattar endast en art. 



Alfågeln, Hare/da glacialis, (L.) (Tafla 57, fig. 3, ef i 



sommardr., fig. 4, ef i vinterdr., fig. 5, 



9 i sommardräkt). 



Syn. Fuligula glacialis, F. hiemalis, (L.), 

 Hareida hiemalis, Bucephala hyemalis. 



Namn: Sommar al, Vinter al; Al och Älgiibbe 

 cf, Allcäring Q, Brunal sommardr., Oll (Sörml); 

 Svartal sommardr. (Östergötl.) ; Åla (Helsingi.) ; Aal 

 (ÖL); Alle, Kaulns (Gotl); Alla (Skåne); Galdust, 

 Stråiräf, Stråare, Stråand (Bohusl.); Haflut, Söflott 

 (Koster). Norska: Isand, Havelie. Danska: Havlit, 

 Havlitand, HavlgJc, Angeltaske, Agnete, Gadissen, 

 Klaeshahn. Fseröarna: Egvedla. Island: Håvella, 

 Föella. Finska: Alli. Lapska: Hay-qa. 



Hane i vår- eller vinterdräkt: hufvud, hals samt 

 rygg och bröst längst fram hvita. Hufvudets och 

 halsens sidor ljust brungrå, kring ögat en hvit ring 

 och på halsen en stor, mörkbrun fläck. Skulder- 

 fjädrarna, som delvis äro förlängda,, samt sidorna, 

 buken, undergumpen och stjärtens sidopennor hvita, 

 på skuldrorna och sidorna med askgrå anstrykning. 

 Återstoden af öfversidan och bröstet jämte vingar 

 och stjärtens midtpennor mörkbruna. I sommar- 

 dräkt äro hufvud, hals, bröst och öfre kroppsdelar 

 brunsvarta, framryggen och de förlängda skulder- 

 fjädrarna med ljusare bruna fjäderkanter, en stor, 

 hvitgrå fläck på hufvudets sida, stjärtens sidopennor, 

 buk och undergump hvita, sidorna grå. 



Honan saknar hanens förlängda stjärt- och 

 skulderfjädrar, om vintern är hon ofvan svartbrun, 

 rygg- och skulderfjädrar med mörkgrå kanter. Huf- 

 vudet och halsen hvita med hjässan och en fläck 

 på halsens sida svartbruna. Bröstet gråbrunt. Under 



hvit. Om sommaren äro hufvud och hals mörk- 

 bruna med en brungrå fläck på hufvudets och en 

 hvit på halsens sida. I öfrigt liknar sommardräkten 

 den, som bäres om vintern, men är mer grå. Iris 

 rödgul (ef) eller rödbrun (9). Näbb svart, ofvan med 

 ett bredt rödt, nedan med ett smalare gult tvär- 

 band. Fötter blyfärgade. Längd ef 551 — 600 mm., 

 9 365—399 mm. Vingen 197—230 mm. 



Ungarna likna honan men äro blekare, och det 

 hvita är orenare. 



Dunungen: ofvan mörkbrun, strupen, halsen 

 framtill och på sidorna samt undre kroppsdelarna 

 hvitaktiga med ett brunaktigt band öfver halsroten. 



Alfågeln finnes utbredd öfver norra halfklotets 

 alla nordliga delar. I regel har han sitt häcknings- 

 område norr om polcirkeln, och endast på fjällen 

 bygger han söder därom. I Lapplands fjälltrakter 

 häckar han allmänt i sjöarna, möjligen äfven vid de 

 jämtländska fjällvattnen (?). I södra Norge häckar han 

 sparsamt t. ex. i Valders och på Dovre, men blir först 

 talrik i Nordlands och Finnmarkens fjällsjöar, där 

 han finnes öfverallt. Vintertid är han allmän i 

 fjordarna. Icke fortplantningsskickliga individ kvar- 

 dröja ofta vid hafvet sommaren öfver (Collett). I Fin- 

 land häckar han endast i lappmarkernas bergsjöar, 

 men är där talrik. Under sträcktiden kommer han 

 i ofantliga skaror till de sydliga kusterna och i 

 mindre flockar till det inre af landet (Palmen). I 

 Danmark är han vintertid mycket allmän vid ku- 

 sterna. Vid Färöarna finnes han i stora flockar 

 från augusti till mars men om sommaren endast 

 undantagsvis. På Island är han allmän hela året om, 

 talrikast dock på sommaren (Collin). På Grönland är 

 han talrik, och äfven på Spetsbergen häckar han. 



Alfågeln flyttar endast undan för isen och finnes 

 i mängd vid Sveriges och södra Finlands kuster, där 

 öppet vatten träffas. När hafvet täckes af is, upp- 

 söker han massvis öppna vakar och arbetar sig 

 modigt genom issörjan ned till bottnen för att hämta 

 sin sparsamma föda. Vid sådana tillfällen fälles han 

 i oerhörd mängd af skärgårdsbon, som ofta endast 

 kan begagna fjädern, då fågeln till följd af ytterlig 

 magerhet knappt är njutbar. 



Han bygger aldrig bo vid hafvet, men utom 

 under fortplantningstiden tillbringar han hela sitt 

 lif där. Han håller helst till vid de yttersta skären 

 eller på grundare ställen ute i själfva hafvet och 

 går sällan in i de inre fjordarna eller i skärgården. 

 Till insjöarna i värt lands sydliga delar kommer 

 han endast tillfälligtvis. 



Alfågeln är mycket sällskaplig, och man ser ho- 

 nom nästan alltid i flockar, stundom bestående af ända 

 till tusentals individ. Han är ej egentligen skygg 



