267 



Skulderfjädrarna med utvidgade, uppåtriktade spetsar. 

 Om sommaren bäres en mörk dräkt med hvita ving- 

 täekare och hvitfläckigt bröst (se Kjaerbölling supl.- 

 tafia 31). Honan är helt och hållet brun om vintern 

 nötbrun, om sommaren blekt brun; hufvud och 

 hals ljusare med fina, längsgående, svartaktiga streck. 

 Of van med tvärgående, svarta fläckar; sidorna, bröstet 

 och undergumpen med tvärgående, svarta, vågformiga 

 linier. Armpennornas och de stora täckarnas spetsar 

 bilda två hvita band öfver vingen. Buken mörkbrun, 

 enfärgad. Iris mörkbrun. Näbbknölen och näbbet 

 gulröda, det senare med gulhvit nagel ef, 9 med grön- 

 aktigt brunt näbb. Fötterna rödbruna (ef) eller gul- 

 bruna (9) med mörk simhud. Längd 550 — 615 mm. 

 Vingen 260—293 mm. 



Ungfågeln påminner om honan, men är mycket 

 mörkare med rostbruna fjäderkanter, som finnas 

 äfven på buken. De smala, hvita banden öfver 

 vingen saknas. 



Dunungen liknar den vanliga ejderns men har 

 mycket ljusare undersida och kännes lätt igen på 

 samma nedskjutande fjäderflikar vid pannan, som 

 utmärka de gamla. 



Praktejdern bebor i stor mängd det norra half- 

 klotets arktiska trakter, häckande i nordligaste Ame- 

 rika, vid norra Grönlands kuster samt — ehuru 

 sparsamt — på Spetsbergen, på No vaja Semlja och 

 vid Sibiriens ishafskust, åtminstone på Taimyrlandet 

 samt på Kamtschatka. Vintertid träffas han något 

 mer söderut, stundom utsträckande sina ströftåg 

 ända till Frankrike och England. Till Sveriges kuster 

 kommer han ej så sällan. Han är således anträffad 

 vid Hudiksvall ( 2 '7 5 1876, Carlson), flerfaldiga gån- 

 ger i' Stockholms skärgård, på Gotland, i Kalmar- 

 sund m. fl. ställen ända ned till Skåne. Vid vestra 

 kusten är han däremot mycket sällsynt, men några få 

 exemplar äro funna äfven där (Malm). Till nordliga 

 Norge, från ryska gränsen ned till trakten af Tromsö, 

 kommer han hvarje vinter, stundom i stor mängd. 

 Enstaka individ anträffas äfven i södra Norge. En 

 och annan ungfågel och någon gång äfven äldre in- 

 divid stanna sommaren öfver, och Collett (1893) anser 

 det sannolikt, att något enstaka par stundom häc- 

 kar vid Finnmarkskusten, ehuru de uppgifter, som 

 finnas härom, ej stödas af bindande bevis. Vid Fin- 

 lands södra och sydvestra kuster samt på Åland är 

 lian upprepade gånger skjuten (Palmen). Äfven i 

 Danmark har han flera gånger erhållits om vintern 

 och tidigt om våren (Collin). Fteröarna besökas någon 

 gång, likaså Island. 



Praktejdern uppehåller sig endast på hafvet. 

 På Nordgrönland Håg den ene af oss, hur han häc- 

 kade på små låga holmar i fjordmynningarna; inne 



i de djupa fjordarna, där ejdern var talrikast, sak- 

 nades han däremot. Han är en sällskaplig fågel, 

 som gärna bygger i kolonier och äfven annars upp- 

 träder i stora, täta flockar. Hvad fortplantningen an- 

 går, synes han likna vår vanliga ejder. Äggen, 5—6 

 till antalet, likna den vanliga ejderns men äro mer 

 glansiga; till storleken växla de ej så litet: de äro 

 57 — 81 mm. långa, 44—51 mm. tjocka. 



Ejdern, Somateria mollissima, (L.) (Tafla 59, fig. 5, 9» 

 fig. 6, ef i sommardr., fig. 7, ef i vårdr.). 



Syn. Fuligula mollissima. 



Namn : Ejdergås, Ejderfågel ; Ärbult och Äre- 

 gusse gml ef. Är och Ära gml 9, Är fågel (Bohusl.); 

 Knubbgås (Skåne); Blankare gml ef, Plussare års- 

 ungar (Bleking); Guding och Gudunge gml ef, Ada 

 gml 9, Helsing ung ef. Skröja ung 9> Ädfågel 

 (Östergötl., Sörml.); Skvacka 9. beröfvad sina ägg 

 (Östergötl.); Ad (Gotl.); Ågubbe och Äd ef, Äda Q 

 (Helsingl.); Ådra (Vesternorrl.). Norska: Efugl, 

 Edderfugl, JErjugl, Mr; Estegg gml ef • Danska: 

 Ederand, Ederfugl, Uhand; Grienlandsön (Sylt); 

 Nabodosky, Örfugl (Samsö). Freröarna: Eäoa, 2Eb"a, 

 JEva ; Blikur ef- Island : JEöur, 2Eöarfugl, JEdar- 

 Uiki, jEöarkolla; Bliki ef, Finska: Haahka, Kal- 

 kas, AuJdi. Lapska: Hauda. 



Hane i vårdräkt: rygg, skuldror, bröst, hals 

 och kinder hvita, ryggens hvita färg sträcker sig 

 ned på öfvergumpens sidor; bröstet med rosen- 

 färgad och skulderfjädrarna med gul anstrykning. 

 Hufvudet of van svart med ett hvitgrönt band längs 

 midten af hjässan och hufvudets sidor baktill ljus- 

 gröna. De små vingtäckfjädrarna och de innersta arm- 

 pennorna hvita, vingarna för öfrigt liksom buken, 

 öfver- och undergumpen samt stjärten svarta. Den 

 gamle hanen i sommardräkt är till större delen svart 

 eller mörkbrun och har den hvita fårgen kvar endast 

 på vingarnas täckfjädrar, bildande ett mycket bredt, 

 hvitt band. Han bär denna dräkt fullt utbildad en kort 

 tid i juli månad, medan vingpennorna fällas. Honan 

 är ljust brun med täta, brunsvarta fläckar, som på 

 hufvudets och halsens grågula bottenfärg bilda längs- 

 gående streck, på öfriga kroppsdelar tvärställda band. 

 Stjärt och vingar mörkbruna. De yttre armpennor- 

 nas och de långa vingtäckarnas spetsar hvita, bil- 

 dande två tvärband öfver vingen. Buken och under- 

 gumpen enfärgadt mörkbruna. Iris mörkbrun. Näbb 

 grönaktigt med hvitaktig nagel. Fötter grågula med 

 blygrå simhinnor. Längd 593—672 mm. Vingen 

 280—310 mm. 



Ungfåglarna likna honan men ha mycket mör- 

 kare bottenfärg med rostbruna fjäderkanter, som 



