269 



»lånade» ungar, och att han t. o. m. sett ej fort- 

 plantningsskickliga honor åtaga sig vården af små 

 ungar. * 



2 Fam. Skrakar, Mergklae. 



Den hårda, haklikt nedböjda nageln och 

 de spetsiga, kägelformade, bakåtriktade »tän- 

 derna» göra skrakarnas jämförelsevis långa och 



Näbb af storskrake 2 / 3 . 



smala samt trinda näbb till ett synnerligen 

 kraftigt gripredskap, särskildt egnadt att fatta 

 och fasthålla smärre fiskar, deras förnämsta 

 föda. Lamellerna bilda längs öfvernäbbets kan- 

 ter två rader, längs undernäbbets en. Familjen 

 omfattar 9 arter, vanligen fördeladepå 3 släkten. 



Skraksläktet, Mergus, L. 



Hufvudets nackfjädrar mer eller mindre för- 

 längda. Benen belägna tämligen långt bakåt, bak- 

 tån försedd med hudflik. Vingarna spetsiga och 

 jämförelsevis små. Stjärten kort, afrundad, hos 

 våra arter bestående af lö — 18 pennor. Kroppen i 

 regel mer långsträckt än hos öfriga andfåglar. 



Könen äro olika. Hvad dräkter och ruggning an- 

 går likna skrakarna änder och dykänder (se sid. 249). 



De fortplanta sig först vid två års ålder, lefva 

 i engifte och lägga ett stort antal hvitaktiga, ofläc- 

 kade ägg, hvilka de under rufningen i likhet med 

 änderna omge med dun från sitt eget bröst. 



Skrakarna flyga snabbt men kunna ej lyfta 

 annat än mot vinden. På land äro de långsamma 

 och klumpiga samt gå och sitta i en halfrak ställ- 

 ning. I vattnet röra de sig däremot med utomor- 

 dentlig färdighet, dyka förträffligt och fånga de 

 snabbaste fiskar. Som ungar springa de med stor 



* Till dykänderna eller till en egen underfamilj, utmärkt 

 genom smala och ovanligt styfva stjärtpennor, föres släktet 

 Erismatnra, Bp. Det har en lång, spetsig, af 18 pennor sam- 

 mansatt, stjärt. En art, E. leucocephala (Scop.), som är mer 

 eller mindre rent brun med fin svart tvärvattring och med 

 hvita kinder och panna (rj) eller med hvita band öfver kin- 

 derna (?) samt med vid roten ansvälldt (rj'), blitt näbb, 

 säges vara funnen af en fiskare på isen utanför vestra Lol- 

 land (Collin 1895). Arten tillhör Medelhafstraklenia. 



färdighet på vattenytan, och när man förföljer dem, 

 söka de ej rädda sig genom dykning, ej heller gå 

 de upp i land, utan samla sig kring modren och 

 söka springande på vattnet aflägsna sig från faran, 

 och först som uttröttade söka de undkomma genom 

 att dölja sig vid stranden eller genom att dyka. 



Skrakarna äro ej långväga flyttfåglar, men de 

 flytta undan för isen, dragande söderut under stränga 

 vintrar. De lefva hufvudsakligast af fisk. 



Salskraken med sitt korta näbb anses ofta bilda 

 ett eget släkte. 



Öfversikt af arterna. 



I. Näbbet kortare än hufvudet. Underkäkens 



lameller ej riktade bakåt M. albellus. 



II. Näbb längre eller lika långt som hufvudet. 

 Underkäkens lameller riktade bakåt. 



A. Afståndet mellan näsborrarna ocli 

 näbbspetsen kortare än tarsen M. merganser. 



B. Afståndet mellan näsborrarna och 

 näbbspetsen lika med tarsen M. serrator. 



Salskraken, Mergus albellus, L. (Tafla 60, fig. 1, 

 rf i vårdräkt, fig. 2, 9). 



Syn. Mergellus albellus, Mergulus albellus. 



Namn: Salknipa. Norska: Hvid Fiskeand. 

 Danska: Hvid Skallesluger, Nonne, Hvidside, Hvid- 

 skrcekke. Finska: Herna, Haukinielu, Ungelo, Uivelo. 



Hane i vårdräkt : hufvud och hals hvita, med en 

 stor fläck kring ögat och ett band på hvar sida om 

 nacktofsen svarta. Ryggens midt, tvänne tvärstreck 

 öfver skuldrorna, ett band längs vingen samt den 

 tvådelade spegeln svarta. Handpennorna gråsvarta, 

 de inre armpennorna grå. Två streck öfver spegeln, 

 bildade af armpennornas och deras täckfjädrars 

 spetsar, samt två band längs den hoplagda vingen, 

 skuldrorna och de undre kroppsdelarna hvita. Si- 

 dorna vattrade med grått, stjärten och öfre stjärt- 

 täckarna grå. Hanen i sommardräkt skall likna 

 honan. Hona: of van gråbrun. Hufvudet ofvan 

 och nacken rödbruna med en kort tofs. Vingarna 

 svartbruna med en stor, hvitaktig fläck, bildad af 

 de små vingtäckarna, den svarta spegeln med två 

 hvita tvärband, stjärten mörkt gråbrun. Hakan, 

 öfre delen af framhalsen samt undre kroppsdelarna 

 hvita, bröst och sidor gråaktiga. Iris mörkbrun.* 

 Näbb och fötter gråblå, de senare med svartaktig sim- 

 hud. Längd 378—460 mm. Vingen 174—216 mm. 



Ungfågeln liknar honan, men har de hvita 

 vingtäckarna blandade med grått. 



* Det uppgifves, att den gamle hanen skall ha hvit iris ; 

 men ett tiotal sådana, som vi undersökt, hafva dock alla haft 

 den mörk- eller svartbrun. 



