270 



Dunungen: ofvan svartbrun, vid vingens bas 

 en hvit fläck och tvänne andra på ryggens sidor. 

 Hufvudets sidor och de undre kroppsdelarna hvita, 

 bröstet gråaktigt. 



Salskrakens hem är den gamla världens nord- 

 liga trakter från Skandinavien österut till Behrings- 

 sund. Han besöker äfven tillfälligtvis Nordamerika. 

 Vintertid anträffas han ända ned kring Medelhafvet 

 och Svarta hafvet, i norra Indien, Kina och Japan. 

 I Sverige är han som häckfågel endast iakttagen vid 

 Tjomotis i Qvickjockstrakten samt kring Muonio- 

 niska i Lappland och dessutom vid Sandhamn i 

 Stockholms yttre skärgård, där ett bo med 9 ägg 

 lär blifvit funnet ("/ 6 1885, Kinberg). Om vintern 

 däremot, särskildt under kalla år, är han ej så säll- 

 synt vid våra kuster, och de år Bohusläns skärgård 

 är tillfrusen, finner man honom ofta i de öppna 

 strömdragen. Tidigt om våren besökte han på 1870- 

 talet nästan årligen sjön Mjörn vid Alingsås, och 

 han är den årstiden funnen flerestädes i södra och 

 mellersta Sveriges insjöar, liksom vid vår östra kust. 

 I Norge är han endast anträffad vintertid, decem- 

 ber — april, vid de södra och sydvestra kusterna: t. ex. 

 vid Kristianiafjorden, Listerland, Stavanger, nära Ber- 

 gen och dessutom en gång vid Trondhjemsfj orden samt 

 vid Kröderen och vid Sarpsborg inuti landet (Collett). 

 I Finland är han likaledes sällsynt och endast fun- 

 nen häckande i Enontekis, Enare, vid Liesijoki i 

 Sodankylä samt någon gång i Pudasjärvi och i 

 Kuusamo. Äfven i Onega-Karelen skall han ha 

 häckat. I södra Finland har han under flyttnings- 

 tiden erhållits då och då i kusttrakterna från Helsing- 

 fors till Åland samt ett par gånger vid Kuopio 

 (Palmen). Vid Danmarks kuster ses han vintertid 

 samt isynnerhet i april och maj ej så sällan (Collin). 

 Fynden äro för talrika att här kunna uppräknas. 



Till lefnadssätt och uppträdande S}'nes salskraken 

 i mycket likna knipan, i hvilkens sällskap han vin- 

 tertid ofta träffas och med hvilken han t. o. m. 

 någon gång parar sig. Under stränga vintrar är 

 han föga skygg. Jämte småfisk förtär han riikor 

 och andra mindre krustaceer. 



Salskraken lär lägga sina ägg i ihåliga träd, 

 stundom i kniphålkar. De äro svåra att skilja från 

 bläsandens ägg, som de till färgen likna. Längd 

 48 — 58 mm., tjocklek 35,5 — 38 mm. 



Knipskraken, Clangula glaucion, (L.) X Mergus 

 albellus, L. (Tafla 60, fig. 3, ef i vårdräkt). 



Syn. Mergus anatarius, Eimbeck, Anas mer- 

 goides, Kja^rb., Clangula mergoides. 



Namn: Danska: Skalleslugeragtig And. 



Hane (Kalmarsund 20 / u 1881, Kolthoff 1885): 

 hufvudet svart med grön glans. Mellan näbbet och 

 ögat en hvit fläck, som sammanlöper med den hvita 

 strupen. Hals, bröst, buk och undre stjärttäckare 

 rent hvita. Det hvita på halsen sträcker sig upp 

 uti en kil på båda sidor om nacktofsen. Ryggen 

 svart; de båda för salskraken karaktäristiska svarta 

 banden från ryggen ned åt bröstets sidor finnas 

 svagt antydda. Skulderfjädrarna hvita med svarta 

 ytterkanter, som bilda ett svart band längs vingen. 

 Vingens framkant svart, dess små täckfjädrar hvita, 

 de stora svarta med hvita spetsar. Armpennorna 

 svarta med hvita spetsar. Sålunda bildas två svarta 

 band öfver den hoplagda vingen. Handpennor och 

 stjärt svarta, de inre armpennorna mot spetsen och på 

 infanet grå. Armhålsfjädrarna, som hos salskraken 

 äro hvita och hos knipan svarta, äro här hvita, mot 

 spetsen med svartgrå spolfläckar. Sidans långa 

 fjädrar äro starkt vattrade af små, tvärgående, svarta 

 linier. Iris svartbrun. Längd 470 mm. Vingen 210 

 mm. Hos andra exemplar resp. 495 och 220 mm. 



Ett annat exemplar, äfven det en hane, som fäll- 

 des vid Gränsö i Jonsbergs församling i norra Östgöta- 

 skärgården (7 5 1896, C. W. Lundborg 1897) och lik- 

 som det förra förvaras i Upsala zoologiska museum, 

 liknar föregående, men 

 hela nedre delen af 

 hufvudets sida är hvit, 

 och därifrån utgår ett 

 bredt band, som sträc- 

 kande sig framför ögat 

 förenar sig med mot- 

 sidans (se vidstående 

 figur). 



Af denna sällsynta bastard äro utom ofvan an- 

 förda båda exemplar oss veterligt endast kända 3 

 stycken, alla hanar: en gammal från Braunschweig 

 (våren 1825, Eimbeck 1831) och en yngre från Isse- 

 fjorden (februari 1843, Kjajrbölling 1S53) och slut- 

 ligen en från Pöl i Mecklenburg (Blasius 1887). Dess 

 egenskap af bastard, fordom betviflad af en del fågel- 

 kännare, torde numera vara enhälligt erkänd. 



StOPSkraken, Mergus merganser, L. (Tafla 60, fig. 0, 

 cf i vårdräkt, fig. 7, Q). 



Syn. Merganser castor, (L.) 



Namn: Skrake cf> Skrocka Q, Skräckfågel 

 (Sörml., Östergötl.); Hålskrake ef, Hålskräcka 9> 

 Skräckand (Östergötl.) ; Hålskrake (Vestmanl.); Hål- 

 skräcksfågel, Isand (Kalmar län); Storskräcka 

 (Smal., Gotl.); Gulskräcka (Bleking); Snipand (Göte- 

 borgstrakten) ; Körfågel. Norska: Stor Fiskand, 



Hufvud af knipskrake V3. 



