277 



10:de Ordningen, Måsfåglar, Longipennes. 



Näbbet af medellängd, från sidorna hoptryckt, öfvernäbbet oftast med en hake (jämf. dock tär- 

 norna). Beträffande näsborrarna se öfversikten här nedan. Vingarna äro förlängda, med långa hand- 

 pennor, men korta, stundom mycket talrika armpennor. Samtliga måsfåglar äro också goda flygare. 

 Baktån är fri men liten, eller saknas den alldeles, framtårna förbindas genom simhud. Alla måsfåglar 

 äro vattenfåglar, flertalet tillhör hafvet, och många äro bland de mest utpräglade hafsfåglar, som finnas. 

 De äro dock i regel dåliga simmare. 



Ordningen, som omfattar 225 arter, fördelade på 46 släkten, uppdelas numera vanligen i tvänne, 

 i det alla med nästuber försedda anses bilda en egen ordning, Tubinares, skild från de öfriga, som då 

 ofta benämnas Gaviae och räkna 21 släkten med 115 arter. I själfva verket torde dessa grupper, hvilka 

 här betraktas som familjer, trots en del likheter, ej vara närmare befryndade. Måsfåglarnas närmaste släk- 

 tingar utgöras enligt nyare forskningar å ena sidan af alkfåglarna, å den andra af de till ordningen 

 Limicolae sammanförda vadarna (jämf. sid. 175). Stormfåglarna åter ega största frändskapen med pelikan - 

 fåglarna och de hos oss ej företrädda pinguinerna. 



Öfversikt af familjerna. 



I. Näsborrar af vanlig form (jämf. vidstående fig.) Landae. 



II. Näsborrar tubformiga (jämf. figurerna sid. 297) Procellariidae. 



i Fam. Måsartade fåglar, Laridae. 



Näsborrarna äro springlika, skiljeväggen 

 mellan näshålorna är genombruten. Tarserna 

 framtill täckta af tvär plåtar (se fig. sid. 278). 

 Stjärtpennorna 12. 



De lägga 2 — 3 hvitaktiga — brunaktiga, 

 mörknäckiga ägg, och ungarna lämna genast 

 redet, men hålla i regel till på land, tills de 

 äro flygfärdiga, hvilket inträffar ungefär en 

 månad efter kläckningen. De matas länge 

 af föräldrarna. De rugga första gången kort 

 efter det de blifvit flygfärdiga, stundom me- 

 dan de ännu matas af föräldrarna, och därpå 

 två gånger årligen: om våren och i augusti. 

 Vanligen är det endast hufvudet och någon 

 gång halsen samt hos svarttärnorna äfven 

 undersidan, som är olika i sommar- och vinter- 

 dräkt. Alla äro vattenfåglar, men flera arter 

 bebo företrädesvis insjöar och träsk. 



Till familjen höra 116 arter, fördelade 

 på 21 släkten. Ofta afskiljas labbarna som 

 en egen familj, Stercorariidae. 



Öfversikt af underfamiljerna. 



I. Näbbet i spetsen bildande en hake 



II. Näbbet icke bildande en hake i spetsen.... 



Larini. 



Sternini. 



Hufvud af liafslrut '/ 3 . 



1 Underfam. Måsar, Larini. 



Öfvernäbbet med haklikt nedböjd spets. Under- 

 näbbet med en mer eller mindre skarp vinkel (se 

 vidstående fig.; jämf. äfven beträffande en liknande 

 bildning hos piparna öfver- .■ jj. 

 sikten sid. 175 och fig. sid. 

 1 80) Näsborrarna ligga 

 ungefär vid eller ock fram- 

 om näbbets midt. Stjär- 

 ten, i regel tvär eller run- 

 dad (jämf. dock Xema), 

 når ej vingspetsarna. Benen medelmåttigt höga, 

 hos några arter låga. Tårna korta; baktå finnes i 

 regel. Vingarna långa och tämligen spetsiga med 

 l:sta eller l:sta och 2:dra pennorna längst. Könen 

 äro lika, men ungarna bära en mycket afvikande 

 dräkt och få de gamlas fullt utbildad först i 2:dra 

 — 4:de året. De större arterna bibehålla ungdräk- 

 ten längre än de små. 



Måsarnas fjäderdräkt är yfvig men spröd. De- 

 ras färg är öfvervägande hvit, oftast med ljust ask- 

 blå eller skiffersvart s. k. mantel, men hos labbarna 

 är den öfvervägande brun, ofta med hvit under- 

 sida. De lefva i monogami, många arter häcka i 

 kolonier. 



Måsarnas flykt är utomordentligt uthållig, och 

 de kunna långa stunder sväfva med orörliga vingar, 

 däremot flyga de sällan fort. De hvila sig ofta 

 på vattenytan, men simma dåligt och kunna hvar- 



