27S 



ken simdyka eller störtdyka (jämf. durk Rissa 

 sid. 279). 



Måsarna förtära i regel allt hvad de komma 

 öfver, de gå gärna på as, och äfven lik hafva vi 

 ett par gånger sett de större arterna angripa. De 

 största arterna äro riktiga rofdjur, som angripa allt 

 de tro sig rå på och med förkärlek förtära andra 

 fåglars ägg och ungar. De torde däremot vara täm- 

 ligen ofarliga för fisk, då de ej kunna gripa andra 

 fiskar än dem de simmande på vattnet eller flygande 

 tätt öfver ytan kunna nå med näbbet. Måsarna 

 omfatta 59 arter, hvaraf 7 tillhöra labbarna. 



Öfversikt af släktena. 



I. Näbbet saknar vaxhud. 



A. Stjärten tvär. 



1. ö tår Hissa. 



2. 4 tår. 



a. Baktån genom 

 en smal, tan- 

 dad budsöm för- 

 bunden med 

 intån. Klorna 

 breda och 

 krökta Pagophila. 



b. Baktån full- 

 komligt fri ... Lar us. 



B. Stjärten tämligen 

 djupt klufven Xema 



II. Öfvernäbbet bakom näs- 

 borrarna täckt af en mjuk 

 vaxhud (jämf. (ig. sid. 287) Ltstris. 



Fot af ismas '/■;. 



Kryckjesläktet, Rissa, Steph. 



Förutom saknaden af baktå är tarsens korthet 

 utmärkande för detta släkte; den når nämligen ej 

 mellantäns längd med klo. Underbenet naket 

 längst ned. 



Släktet omfattar endast två arter, hvaraf den 

 ena bebor Stilla hafvets nordliga trakter. 



Ringtjäen, Rissa tridactyla, (L.) (Tafla 62, fig. 7, 

 ung, fig. 8, gammal fågel). 



Syn. Läras tridactylus, Chimonea tridactyla. 



Namn: Tretåig måse; Ringtjäe, Ringtjän, 

 »RingJcedja» (Bohusl.); Säing ung (Gåsön i Bohusl.); 

 Säing. och Simna gammal, Ringtjäe ung (Bohusl.); 

 Ringtjäd, Malm. Norska: Krykje, Haakrykje, Tre- 

 taaet Maage. Danska: Tretaaet Maage, Rötter, 

 Lille Sölvet. Fa?röarna: Rida, Rita: Rilupisa (ung). 

 Island: Rita, Ritsa, Skegla. Finska: Kolmevar- 

 painen lokki. 



Hufvud, hals, undre kroppsdelar samt stjärt 

 och stjärttäckare hvita. Ofvansidan askblå. Hand- 

 pennorna nästan hvitaktiga, l:sta— 5:te med svarta 

 spetsar, 3:dje — 5:te dessutom med 

 en hvit fläck ytterst i spetsen, den 

 l:sta med svart utfan. Undre ving- 

 täckare hvita. Könen lika. I vin- 

 terdräkten har fågeln halsryggen 

 askblå och en mörkare, grå fläck 

 på hvardera sidan om bakhufvudet. 

 Iris mörkbrun. Näbb gröngult. 

 Fötter svartaktiga. Längd 418 — 460 

 mm. Vingen 295 — 329 mm. 



Ungfågeln har ett svartbrunt . , . 



° ° Vinge sif ringtjaej/ s . 



band längs öfver den hoplagda 



vingen. l:sta — 4:de handpennorna svarta med halfva 



infanet hvitt. Stjärtspetsen bredt svartkantad. 



Dunungen: ryggen grå med brungul anstryk- 

 ning. Öfriga kroppsdelar hvita. 



Ringtjäens häckningsområde sträcker sig från 

 de nordligaste nejder rundt polen, menniskan be- 

 trädt, ned till de brittiska öarna, Kurderna och St. 

 Lawrenceviken i Amerika. Till Sverige kommer 

 han endast vintertid, men då är han mycket all- 

 män i Bohuslän* och besöker ej sällan såväl Öster- 

 sjön från Geflc ned till Skåne som äfven då och 

 då det inre af landet, där han är funnen t. ex. vid 

 Jönköping, vid Vadstena och vid Frykensjöarna, i 

 Jämtland (mars 1881) (Sundström) samt i Mora 

 i Dalarna ( 13 / 3 1S75, Kinberg). I Norge norr om 

 polcirkeln förekommer ringtjäen häckande i kolonier 

 på många tusen par. Söderut aftager han i antal 

 men häckar i enstaka par ännu utanför Stat (N. 

 Bergenhus amt) samt skall ha häckat i insjöar i 

 Etne (Hardanger). Vintertid finnes han efter kusten 

 och inne i fjordarna ända ned till svenska gränsen, 

 någon gäng träffas han i det inre af landet. Ung- 

 fåglarna stanna ofta öfver sommaren rätt långt 

 söderut, t. ex. vid Jjederen (Collett). I Finland är 

 han endast en gång med säkerhet funnen, nämligen 

 vid Helsingfors ( 30 / 5 1857, Palmen). I Danmark 

 förekommer han ej så sällan vintertid. På Fa?r- 

 öarna häckar han massvis, men aftager vintertid i 

 antal. Likaså på Island och Grönland, där han ät- 

 en fullständig flyttfågel (Collin). 



Från sina nordliga häckplatser flyttar ringtjäen 

 i september och återvänder dit i mars. Till Bohus- 

 län kommer han vanligen i oktober för att afresa 

 i mars. 



Ringtjäen är en äkta hafsfågel, som mer sällan 



* En äldre uppgift (jämför Kinberg), att ringtjäen skulle 

 ha häckat på Tjörn, anger, såvida den ej beror på något 

 misstag, ett enstaka undantagsfall. 



