281 



växter. Äggen äro 3 och likna mycket fisk- 

 tärnans. Längd 38—43,5 mm., tjocklek 28— 

 32 mm.' 



Vinge ar skrattmås '/b- Vinge af cMrgmfts " B . 



Skrattmåsen, Larus ridibundus, L. (Tafla 62, fig. 4, 



gammal fågel i vinterdr., fig. 5, gammal fågel 



i sommardr., fig. 6, ung fågel). 



Syn. Gavia ridibwnda, Chroicocephalus ridi- 

 bundus. 



Namn: Hattman (ÖL); Svarthattsmave (Gotl.). 

 Norska: Latfermaage, Hcettemaage. Danska: Hcette- 

 maage, Hatteer. Faeröafna: Fransatedna, Fransa- 

 terna. Finska: Naurulokki. 



Hufvud och strupe svartbruna. Ofvan askblå. 

 l :g ta — 4:de handpennorna hvita med svarta kanter, 

 som äro smala och ofullständiga längs utfanet, och 

 svarta spetsar ; de återstående handpennorna askblå, 

 5-te — 7:de med svart spets. Undre vingtäckare grå, 

 stjärt och stjärttäckare samt hals och undersida 

 hvita ; bröstet med svag rosenröd anstrykning. Könen 

 lika. I vinterdräkten är hufvudet hvitaktigt med 

 en grå fläck vid örat. Iris brun. Näbb och fötter 

 röda. Längd 375 — 435 mm. Vingen 283 —321 mm. 



Ungfågeln är ofvan brunaktig med ljusa fjäder- 

 kanter, de större vingtäckarna och armpennorna 

 askblå, de undre täckarna gråhvita. Hufvudet ofvan 

 gulgrått, en gråbrun fläck bakom ögat och en dylik 

 på hvardera sidan om halsroten. Stjärten med bred, 

 svartbrun spets. Under första vintern kvarstå en 

 del brunaktiga vingtäckare och ett smalt, svart band 

 öfver stjärtspetsen, likaså under clen följande som- 

 maren, då hufvudet är svart. 



Dunungen: rostgrå; öfre kroppsdelar och sidor 

 med svarta fläckar af växlande storlek ; undre kropps- 

 delar stundom ljusare. 



Skrattmåsen häckar i det tempererade Europa 

 från Medelhafvet upp till Färöarna, södra Skandi- 

 navien och Archangel. I Asien går han österut till 

 Kamtschatka. Om vintern finnes han vid Medel- 

 hafvet, i norra Afrika, södra Asien och Japan. 

 Skrattmåsen är allmän flerestädes i sydliga Sverige; 

 han finnes sålunda i mängd vid Gotlands och Ölands 

 östra kuster samt vid träsken inne på öarna, Äfven 



i södra Skåne är han flerestädes allmän. På sista 

 tiden synes skrattmåsen i Sverige draga sig mer och 

 mer norrut. Sålunda har han börjat häcka i Horn- 

 borgasjön i Vestergötland, hvarifrån vi 1895 erhöllo 

 ett exemplar, skjutet vid boet. Han förekommer vid 

 Tåkern (Engholm) samt visar sig årligen i Mälaren 

 och äfven i Stockholms skärgård, äldre fynd t. ex. vid 

 Nyköping och Bråviken (Kinberg) att förtiga. Vid 

 Karlstad är han funnen ( n / 4 1862) (Carlson). Vid 

 vår vestra kust är han fortfarande mycket sällsynt, 

 men sedd vid Göteborg ("/, 1878, 2 / 4 1886) (Sund- 

 ström). I Norge finnes han årligen sparsamt, på 

 Jffideren, och ett och annat par häckar där, såsom 

 vid Orre vand. Han har äfven visat sig som vind- 

 drifven vid Trondhjem (jan. 1874), nära Bergen ('"% 

 1884), vid sjön Oieren ( 7 / 6 och i oktober 1891) samt 

 nära Kristiania ( 2, / 8 1876) och vid Frederiksstad ("/, 

 1890) (Collett). I Finland är han funnen i insjöar längs 

 nästan hela södra och största delen af vestra kusten, 

 men ej i landets inre. Vid Viborg, i Perno har han 

 häckat, likaså nära Helsingfors, i Pargas och nära 

 Vasa. Nordligast är han funnen på Karlö utanför 

 Uleåborg. Till sin förekomst synes han vara peri- 

 odisk; han kan vara allmän ett par år men sedan 

 alldeles saknas (Palmen, Mela). I Danmark häckar 

 han mångenstädes och stundom i stora kolonier (se 

 Collin). Från en af dessa kolonier, vid Sperring sö 

 nära Thisted i norra Jylland, skola årligen förr ha sålts 

 omkring 16,000 ägg och omkring 600 ungar. På 

 Färöarna är han tämligen sällsynt men någon gång 

 funnen häckande. På Island är han ej funnen (Col- 

 lin). På sydöstra Grönland iakttog den ene af oss 

 ett exemplar (juni 1883). 



I Sverige är skrattmåsen en flyttfågel, som an- 

 kommer i början af april och flyttar bort i septem- 

 ber och oktober. Såväl på Jaederen i Norge som i 

 Danmark är han någon gång funnen öfvervintrande. 

 Vid afflyttningen bära vanligen alla äldre individ 

 redan vinterdräkt, men när de komma om våren, 

 ha de sin vackra sommardräkt. Skrattmåsen vistas 

 och häckar såväl vid kärr och insjöar som vid hafs- 

 stranden och på låga, helst gräsbeväxta holmar i 

 hafvet. Han håller gärna ihop i större sällskap, 

 och han lefver äfven i god grannsämja med andra 

 måsar och tärnor. Han flyger utomordentligt lätt 

 och rör sig i luften med sällsynt färdighet. Skratt- 

 måsen lefver hufvudsakligast af insekter och andra 

 smådjur. Fisk fångar han knappast och rör, i mot- 

 sats till de större måsarterna, endast sällan döda 

 kroppar. Hans skrattande läte kan återges med 

 «kerr arrr arrr arrr» o. s. v., och han låter höra det 

 vid vrede eller rädsla, t. ex. när någon närmar sig 



redet. Locktonen liknar fiskmåsens. 



36 



