283 



Grätruten, Larus argentatus, Brunn. (Tafla 63, fig. 4, 

 ung fågel, fig. 5, vinterek. , fig. 6, sommardr.). 



Namn: Silfvermås; Gråmås, Trut (Värml.); 

 Hat/all, Grågall, Skåre, Hvitslcåre, Stor gråmåve 

 (Bohusl.); Hvitbalc (Koster); Hvitgjuse (Östergötl.) ; 

 Gjause (Gotl.). Norska: Säing, Stor Graamaage, 

 Graamaasi, Galla. Danska: Gråa Havmaage. 

 Fseröarna: Fiskjemåasi, Måsi; Slcuri (ung). Finska: 

 Harmaa lokki, Katja, Kajava, Lonve. 



Hufvud, hals och undre kroppsdelar samt öfver- 

 gum,p och stjärt hvita. Rygg och vingar ljust ask- 

 blå. Samtliga vingpennorna med hvita spetsar. 

 Första och andra handpennorna dessutom med en 

 hvit fläck nära spetsen samt till större delen svarta, 

 tredje och femte mot spetsen svarta. Undre ving- 

 täckare hvita (jämf. fig. å föreg. sida). I vinter- 

 dräkten har fågeln på hufvud och hals längsgående, 

 ljust gråbruna fläckar. Könen lika, men hanen är 

 större än honan. Iris gulhvit. Näbb vaxgult med 

 en röd fläck vid undernäbbets spets. Benen gråhvita. 

 Längd 5S6 — 670 mm. Vingen 425 — 460 mm. 



Ungfågeln har hufvud, hals och undre kropps- 

 delar gråhvita med gråbruna fläckar. Ofvan är han 

 gråbrun med gulgrå fjäderkanter. Handpennorna 

 svartbruna utan hvitt. Stjärtens sidopennor hvita 

 med bruna fläckar och mycket bred, svartbrun spets, 

 som ytterst är smalt kantad med hvitt. Iris svart- 

 brun. Näbb svartaktigt, vid roten gråaktigt. Föt- 

 terna gråhvita. Ungdräkten aflägges fullständigt 

 först under 4:de året. 



Dunungen: ljusgrå med hvitaktig buk. Öfre 

 kroppsdelar samt hufvud och sidor med svarta fläc- 

 kar, som på hufvudet äro skarpt begränsade, men 

 på ryggen diffusa. 



Gråtruten finnes i Europa från Hvita hafvet 

 till norra Frankrike samt i nordöstra Nordamerika. 

 Vintertid går han söderut till Medelhafvet. I södra 

 Europa, länderna vid Medelhafvet och en del af 

 Asien ersattes han af en, i Sibirien öster om Tai- 

 myr af en annan mycket närstående form. I Sverige 

 är han ytterst allmän vid vestkusten och häckar 

 äfven längs Östersjöns och Bottenhafvets kuster, på 

 sina ställen, såsom i Södermanlandsskären, mycket 

 talrikt. Pä Karlsöarna och vid Hoburgen på Gotland 

 häckar han i stort antal (Kolmodin) men , ej på Öland, 

 där det saknas för honom lämpliga lokaler. Äfven 

 häckar han i Vcnern tämligen talrikt och besöker 

 rätt ofta sjöar och vattendrag i det inre af landet. 

 I Mälaren häckar han <j, men 2 — 3-åriga ungfåglar 

 finnas där sommaren öfver. I Norge är han en 

 allmän bäckfågel längs hela, kusten ända till ryska 

 gränsen. I Ostfinnmarken häckar han äfven i in- 



sjöarna (Collett). Vid Finlands södra och vestra kuster 

 finnes han mer eller mindre talrikt upp till Uleåborg 

 samt, ehuru sällsynt, i skärgården utanför Torne 

 (Mela). Han häckar vid Ladoga och anträffas ofta 

 i de sydliga och nordliga insjöarna men ej, så vidt 

 man vet, i landets mellersta delar (Palmen). I 

 Danmark häckar han flerestädes på smärre öar vid 

 kusterna, såsom på Veirö norr om Lolland, Musholm 

 vid Sjaelland, Sprogö vester om Nyborg, öarna i Kors- 

 havn på Fyen, nära Samsö, på Hesselö i södra 

 Kattegat, på Skullingen vid södra Jyllands vestkust 

 (Collin). På Freröarna häckar han, men alltid i en- 

 staka par, ej kolonivis. På Island skall han saknas 

 och är på Grönland endast tillfällig (Collin). 



Gråtruten öfvervintrar hos oss och drar sig 

 endast nödtvungen undan för isläggningen. Han 

 håller till såväl i hafsbandet som inne i fjordarna 

 och gör ofta långa ströftåg till insjöarna. Nätterna 

 tillbringar han helst på de yttersta skären, hvar- 

 ifrån han om morgnarna flyger långt in åt skär- 

 gården och återvänder mot aftonen. Härunder föl- 

 jer han ofta samma väg. Hans läte är ett.groft, 

 nästan skrattande »gäck, gäck, gäck». När han 

 jagar någon kamrat, slåss om ett byte eller förföljes 

 af labbar, skriker han »gau, gau». 



Gråtruten är allätare, han förtär t. o. m. bröd, 

 samt angriper döda kroppar af alla slag, de må 

 vara aldrig så ruttna. Fisket torde han ej i högre 

 grad skada. Däremot skadar han många nyttiga 

 skärgårdsfåglar, isynnerhet ejdern, genom att röfva 

 deras ägg och ungar. 



Han häckar vanligen i kolonier och bosätter 

 sig gärna på afsatser i branta bergväggar, där han 

 af hafstång och andra växter bygger sitt bo. Lika 

 ofta finner man det dock på släta marken. Äggen 

 läggas tidigt, i slutet af april eller början af maj. 

 De äro grönaktigt grå med mörkbruna och stundom 

 gråaktiga fläckar. Någon enda gång äro de röda eller 

 grå med röda fläckar, rätt mycket liknande kalkon- 

 ägg. Längd 80 — 86 mm., tjocklek 47 — 50 mm. 



Hvitvingade truten, Larus leucopterus, Faber 

 (Tafla 63, fig. 3, sommardr.). 



Syn. Leucus leucopterus. 



Namn: Hvitvingad måse, Kinberg; Polarmås, 

 Smitt; Lilla hvittrnten, Malin. Norska och danska: 

 Hvidvinget Maage. Fseröarna: Måasi, Måsi; Val- 

 måsi (ung). Island: Hvilmåfur, Hoilfugl, Grå- 

 mafur. Finska: Grönlanniii lolchi. 



Rygg och vingar ofvan ljust askblå. Ving- 

 pennorna med hvita spetsar; 2:dra och 5:te hand- 

 pennorna dessutom stundom med en hvit fläck 



