285 



hända lägre sjödjur. Han är glupsk och djärf, stjäl 

 ägg och angriper likt en roffågel fågelungar. Till 

 häckplats väljer han helst en brant bergvägg, där 

 han på de högsta afsatserna bygger sitt bo af väx- 

 ter och grästufvor. De tre äggen äro ljust oliv- 

 bruna med mörkbruna fläckar. Längd 68 — 83 mm., 

 tjocklek 49 — 57 mm. 



Hafstruten, Larus marinus, L. 



(Tafla 03, fig. 1, sommardr.). 



Syn. Clupeilarus marinus. 



Namn: Hafsmås; Ha f smaka (Skåne); Stor- 

 mås (Värml.); Stortrut, Hafsgjuse (Sörml.); Haf- 

 gloffs (Östergöt].); Gjause (Gotl.); Hafgall, Hagall, 

 Svartskåre, Svartbak, Stormåge (Bohusl.); Storgall, 

 Malm; Trut, Svarttrut (Södra Finland). Norska: 

 Hafmaage, Svartbag. Danska : Svarthag-Maage, Svart- 

 bag, Sort Havmaage, Gaasemaage, Aalemaage ; Hav- 

 gasse (Thy). Fssröarna: Svartbeåkur, Bahur ; Beåk- 

 sTcuri, Skuri (ung). Island: Svartbakur,Veidibjalla; 

 Kaflabringur (ung). Finska: Merilokki. 



Hufvud, hals och undre kroppsdelar samt stjärt 

 och öfvergump hvita. Ofvan skiffersvart. Samtliga 

 vingpennor med hvita spetsar, som hos de två första 

 handpennorna äro rätt långa; den tredje har en 

 svart fläck eller ett tvärband nära spetsen, den 4:de 

 — 5:te en hvit fläck något längre in (se fig. sid. 286). 

 De inre handpennorna delvis grå. Undre vingtäckare 

 hvita. I vinterdräkten har fågeln brungrå fläckar 

 på hufvud och hals. Iris hvitgul. Näbb gulaktigt 

 med en röd fläck på underuäbbet. Fötter gråhvita. 

 Längd 660—748 mm. Vingen 450—519 mm. 



Ungfågeln har hufvud, hals och undre kropps- 

 delar hvita med bruna fläckar, som äro tätast på 

 sidorna. På rygg och vingar gråbrun, med gråhvita 

 fjäderkanter och fläckar. Handpennorna utan hvitt 

 eller liksom armpennorna med smal, hvit kant. 

 Stjärten hvit med stora, bruna fläckar och ett brunt 

 bräm nära spetsen. Iris brunaktig. Näbb mörkt 

 hornfärgadt. Fötter ljust gråaktiga. Under första 

 året är ofvansidan mörkare utan hvita fläckar, un- 

 der andra året är hela dräkten ljusare. Under det 

 tredje börjar »manteln» bli svart och armpennorna 

 fä hvita spetsar, medan handpennorna ännu sakna 



d'\-\-a. 



Dunungen liknar gråtrutens. 



Hafstruten bebor norra Europa ned till ungefär 

 50° X. Br. samt Nordamerikas östra kust och dess 

 stora sjöar. Vintertid utsträckas hans ströftåg ända 

 till MedeUiafvel och Florida. I Sverige förekommer 

 han och häckar vid våra kuster, åtminstone om de 



äro klippiga. Hans nordgräns efter Bottenhafvet 

 synes ej vara fastställd, men han ses, om än 

 sparsamt, vid Sundsvall (Sundström). Vid Ölands 

 låga stränder bygger han ej, men häckar på Got- 

 lands kuster, talrikast på den östra (Kolmodin). 

 Till landets inre förirrar han sig ej ofta och torde 

 sällan, åtminstone regelbundet, häcka i någon annan 

 svensk insjö än Venern, där han likväl är rätt 

 vanlig. Dock omtalas fynd af hafstrutbon från in- 

 sjöarna i Lerums socken, c:a 2 mil öster om Göte- 

 borg (Sundström). I Norge är han allmän, tilltar 

 i antal norrut och går till ryska gränsen (Collett). 

 I Finland finnes han vid södra kustens yttre skär 

 samt rätt allmänt på Åland ; längs landets vestkust 

 går han upp till Gamla Karleby (Mela). I Danmark 

 är han mycket vanlig vintertid samt skall häcka 

 vid Jyllands vestkust och på Bosserne vid Samsö. 

 På Färöarna och Island häckar han flerestädes och 

 finnes där äfven vintertid (Collin). På Grönland är 

 han allmän. 



Så länge öppet vatten finnes, öfvervintrar ett 

 stort antal vid vår vestkust, äfven stannar han ofta 

 kvar, t. ex. vid Norrström i Stockholm. Hafstruten 

 håller helst till på de yttre holmarna och skären. 

 Härifrån gör han långa utfärder längs kusten och 

 in i fjordarna, men han återvänder alltid mot af- 

 tonen och tillbringar natten där ute på skären. 

 Han är ej så snabb i sina rörelser som de mindre 

 måsarterna, men utomordentligt uthållig. Ofta sy- 

 nes han länge kretsa högt uppe i rymden. Hans 

 läte är ett högt och sträft »ga-å» eller »gå-å», 

 som, särskildt när han är uppretad, höres vida 

 omkring. 



Hafstruten är mycket glupsk och torde i skär- 

 gårdarna kunna betraktas som för det vilda inga- 

 lunda ofarlig. Han nöjer sig ej med att plundra 

 simfåglarnas bon, isynnerhet ejderns, utan angriper 

 äfven ungarna, som han stundom slukar hela, ja, 

 man har sett honom anfalla och döda en vuxen 

 teist (Collett). 



Hafstruten fortplantar sig ej förr än han vid 

 fyra års ålder erhållit sin fullt utbildade dräkt. 

 Vanligen häckar han i spridda par, högst några 

 stycken på samma holme. I norra Norge häckar 

 han dock stundom kolonivis. Någon enda gång- 

 häckar han vid små, nära hafvet liggande insjöar. 

 Aggen läggas tidigt, i Bohuslän redan första da- 

 garna af maj, i Finnmarken i början af maj. Sitt 

 enkla bo bygger hafstruten af torra växter. De tre 

 äggen äro ljust olivbruna med mörkbruna fläckar. 

 Längd 75 — 83,5 mm., tjocklek 53 — 57 mm. 



