291 



af en gås. I en fördjupning utan någon bale läggas 

 i början af juni 2 ägg. De äro olivgröna eller röd- 

 aktigt bruna med grå eller bruna fläckar. Längd 

 04,5—81 mm., tjocklek 4G— 51 mm. 



2 Underfam. Tärnor, Stemini. 



Näbbet rakt, af medellängd, med båda käkarna 

 ungefär lika långa. Undernäbbets vinkel liten. 



Näsborrarna nära 

 näbbroten. Benen 

 svaga och korta, 

 fötterna små, sim- 

 huden urringad. 

 Baktå finnes. Vin- 

 Hufvud af rödDiibbad tärna »/* garna mycket långa 



och spetsiga med 

 första pennan längst och de långa handpennorna 

 svagt böjda, armpennorna korta. Stjärten i regel 

 klufven, dess yttersta pennor ofta mycket förlängda. 

 Fjäderbeklädnaden är tät men skör. De förhärskande 

 färgerna äro hvitt, blågrått och svart. Könen likna 

 vanligen hvarandra. Ungarna åter bära en helt af- 

 vikande dräkt, som dock aflägges redan första hösten. 

 I motsats till måsarna äro tärnorna utbildade och 

 fortplanta sig vid 1 årsålder. Vinterdräkten skiljer 

 sig i regel därigenom, att det svarta på hufvudet 

 till större delen ersattes af hvitt, hos de mörka 

 arterna bli äfven de undre kroppsdelarna hvita. 



Tärnorna lefva vid vatten, de flyga utmärkt 

 och tillbringa större delen af sitt lif i luften. Som- 

 liga äro goda störtdykare, andra åter fånga sitt byte 

 flygande tätt öfver vattenytan eller marken. De 

 simma sällan och dåligt, kunna ej simdyka samt 

 röra sig med svårighet på land. Tärnorna äro säll- 

 skapliga, och om man nedskjuter en, samlas van- 

 ligen hela skaran öfver den döda, gällt skrikande. 

 Tärnorna lefva i engifte, och de flesta arterna 

 häcka i kolonier. De bygga i regel ej något egent- 

 ligt bo utan lägga sina ägg i en grund fördjupning 

 på marken. 



Alla nordiska tärnor äro flyttfåglar, som an- 

 komma sent om våren och flytta tidigt bort (se 

 dock under skräntärnan). Tärnorna omfatta 51 arter, 

 ofta fördelade på ända till 11 släkten. 



Ofversikt al släktena. 



I. Stjärtens sidopennor mer eller mindre för- 

 längda, spetsiga Sterna. 



II. Stjärten kort, grundt klufven, rned breda, 



rundade eller obetydligt, spetsiga pennor Sydrochelidon. 



Fot a af svarttärna, b af rödnäbbad tärna. 



Tärnsläktet, Sterna, L. 



Näsborrarna ligga tätt vid pannans fjädergräns. 

 Simhuden endast något urringad (se ofvanstående 

 fig. b). Undersidan under alla årstider hvit. 



Af hithörande arter åtskiljas numera oftast St. 

 anglica och St. caspia i hvar sitt släkte, Gelochelidon 

 och Hydroprogne. 



Ofversikt af arterna. 



I. Tarsen längre än mellantån med klo. Stjär- 

 ten når ej vingens halfva längd. Näbb kort 



och trubbigt St. anglica. 



II. Tarsen kortare eller åtminstone ej längre 

 än mellantån med klo. 



A. Stjärten når ej '/a af vingens längd. 



Näbbet ovanligt grott och starkt St. caspia. 



B. Stjärten minst hälften så lång som 

 vingen. 



1. Större. Vingen öfver 240 mm. 

 Stjärten djupt (4 — 8 cm.) klufven. 



a. Fötter röda eller gula. 



a. Den hvita kanten längs hand- 

 pennornas infan når ej ving- 

 spetsen. 



* Tarsen c:a 15 mm. eller 

 ej längre än mellantån 

 utan klo. Stjärten når till 

 eller utom de hoplagda 



vingarnas spetsar St. macrura- 



** Tarsen c:a 19 mm. eller 



längre än mellantån utan 



klo. Stjärten når ej de 



hoplagda vingarnas spetsar St. hirwndo. 



/?. Handpennornas infan ända 



till spetsen kantadt med hvitt. 



Näbb helt svart St. dougalli. 



b. Fötter svarta. Näbb med gul 



spets St. cantiaca- 



2. Små till växten. Vingen under 200 

 mm. Tarsen c:a 17 mm. Stjärten 

 jämförelsevis grundt (c:a 3 cm.) 



klufven St. minuta. 



