292 



Engelska tärnan, Stema anglica, Mont. (Tafla 

 65, fig. 11). 



Syn. Gelochelidon anglica. 



Namn: Danska: Engelsk Terne; Sand- Tar 

 (Thy); Sandterne. 



Rygg och vingar ljust gråblå. Handpennornas 

 infan och spolar hvita, undre vingtäckare hvita. 

 Bakr}'gg och stjärt gråhvita. Den senare kort men 

 djupt klufven. Hufvudet ofvan och bakhalsen svarta. 

 Undre kroppsdelarna hvita. Könen lika. I vinter- 

 dräkten är hufvudet ofvan hvitt, kring ögat och i 

 nacken med små, mörka fläckar. Iris brun. Näbb 

 svart. Fötter bruna. Längd 369 — 393 mm. Vingen 

 295—330 mm. 



Ungfågeln liknar den gamla i vinterdräkt, men har 

 ofvan bruna, V-formade teckningar och ljusare fjäder- 

 kanter samt mörkare handpennor (Catalogue of Birds). 



Den engelska tärnan bebor Europa söder om 

 55° N. Br., norra Afrika och Asiens södra och tem- 

 pererade delar utom Kina, Sundaöarna och Australien 

 samt östra Nordamerika. Danmark är det enda af 

 nordens land, som hon bebor, men där har hon 

 häckat flerestädes i Jylland, såsom vid Skander- 

 borgsjön, Filsjön och i Thy, hvarifrån kolonierna dock 

 nu försvunnit; endast enstaka par finnas kvar i Lim - 

 fjordens vestliga delar (A. T. Hagerup 1894). På Vaar- 

 holm nära Nibe vid östra delen af Limfjorden fanns 

 en koloni kvar 1891, likaså på Rotholm i fjordens 

 södra delar. Vidare finnes på Klägbakkerne i Ring- 

 kjöbingfjord en stor koloni. Vid Skalbjerg på 

 norra Fy en är hon skjuten ( 10 / 7 1891, Collin), men 

 eljest synes hon ej vara träffad _utom Jylland. I 

 Sverige är hon endast erhållen en gång: vid Ring- 

 sjön (juli 1889, Jägarförb. tidskr. 1897, sid. 60). 

 Hvarken i Norge eller Finland är hon funnen. 



Den engelska tärnan häckar gärna bland skratt- 

 måsens kolonier, och hon skall till stor del söka 

 sin föda på land. Heiberg (1886) fann, att hon 

 till stor del lefde af skalbaggar (Scarabseus vernalis), 

 och att ungarna uppföddes med sandödlor. Äggen 

 äro 2, mer sällan 3, olivbruna, fläckade med askgrått, 

 oliv- eller rödbrunt, 46,5 — 51 mm. långa, 34—36 

 mm. tjocka (Collin). 



Skräntärnan, Sterna caspia, (Pall.) (Tafla 65, fig. 12). 



Syn. Thalasseus caspius. 



Namn : Skråtärna, Skriktärna (Bohusl. ) ; Skrän- 

 måse (Upl., Sörml.); Skrimave, Skrimöv (Gotl.); 

 Reftärna (vid Venern). Danska: Rov- Terne, Skraal- 

 Terne; Skrieltjemk (Sylt); Skrafaming (La?sö); 

 Stor Rekke (Veirö). Finska: Raukutiira. 



Rygg och vingar ofvan ljust askblå. Handpen- 



norna något mörkare med svartgrå spetsar och hvita 

 spolar, undre vingtäckarna hvita. Öfvergump och 

 stjärt hvita, den senare mycket kortare än de samman- 

 lagda vingarna och klufven, men med endast något 

 förlängda sidopennor. Hufvudet ofvan samt nacken 

 svarta, om vintern hvitstrimmiga. Halsen och alla 

 undre kroppsdelar rent hvita. Könen lika. Iris mörk- 

 brun. Näbb rödt, vanligen med en mörk fläck nära 

 spetsen, om vintern gulrödt. Fötterna svarta. Längd 

 482—570 mm. Vingen 380—415 mm. 



Ungfågeln har hufvudet ofvan svart med hvita 

 fjäderkanter. Ryggen har brunsvarta, V-formade 

 fläckar; vingarna äro mörkare än hos de gamla. 



Dunungen: ljust gulbrun med otydliga bruna 

 fläckar, under smutshvit (Catalogue of Birds). 



Skräntärnan bebor Europa söder om 60° N. Br., 

 vidare Asien till Kina, Australien, Afrika och Nord- 

 amerika från polcirkeln till Florida och Kalifornien. 

 I Sverige häckar hon, ehuru fåtaligt, vid vår östra 

 kust ytterst bland Gefle-, Stockholms-, Söderman- 

 lands- och Östgötaskären äfvensom på Gotland (Kol- 

 modin). Vid Öland hafva vi ej sällan sett henne, 

 men hon torde ej Häcka där. Däremot finnes hon 

 i ringa antal vid Venern. Sålunda träffade den ene 

 af oss henne bosatt på Midtskär och andra skär 

 kring Lurö, och fiskarena vid Venern känna henne 

 (se ofvan bland namnen). Hon är funnen vid Ume 

 och Lule älfvar (Kinberg). Hennes nordgräns på 

 svenska sidan af Bottenhafvet synes ej fullt utredd 

 (jämför nedan). Hon skall förr ha häckat i Bohus- 

 län (Nilsson), såvida denna uppgift ej har sin grund 

 endast i iakttagna kringströfvande exemplar; åtmin- 

 stone har hon under senare hälften af detta år- 

 hundrade ej häckat där. I Finland kläcker hon 

 här och hvar på de yttre skären vid Finska viken 

 från Borgå t. o. m. Åland. Vid Bottniska vikens 

 kust är hon sällsynt, men skall häcka i Björneborgs 

 skärgård samt på Karlö och utanför Torneå (Mela). 

 I Norge saknas hon. I Danmark torde hon numera 

 ej häcka mer än i några få par på Nordrerönnerne 

 vid Lresö i Kattegat och på Veirö, nära Samsö och 

 nära Tunö. Förr har hon häckat vid Enö, söder 

 om Nrestved (Collin). På Sylt finnes en koloni, och 

 därifrån stamma sannolikt de exemplar, som då och 

 då anträffas kring Ribe, där arten förr lär ha häckat 

 (Hagerup 1894). Dessutom är hon skjuten flere- 

 städes, såsom vid Filsjön i sydvestra Jylland och 

 på Hesselö i Kattegat. 



Skräntärnan säges ankomma till Stockholms skär- 

 gård mot slutet af april (Sundström). Höstflyttnin- 

 gen tyckes försiggå i slutet af september och början af 

 oktober, då vi sett henne sträcka genom Kalmarsund. 



Skräntärnan uppehåller sig ute i yttre hafsban- 



