296 



I en grund fördjupning på den sandiga stran- 

 den lägger hon sina tre, matt rostgula eller grågula, 

 med grä- eller svartbruna fläckar tecknade ägg. 

 Längd 30 — 35,5 mm., tjocklek 22,5 — 25 mm. 



Svarttärnssläktet, Hydrochelidon, Boie. 



Näsborrarna ligga något framför pannans fjäder- 

 gräns. Simhuden urrhigad ända till tårnas midt 

 (se fig. a sid. 291). I sommardräkt äro de mer eller 

 mindre rent svarta under. 



Släktet omfattar 4 arter. 



Öfversikt af arterna. 



I. Bakryggen och hos de gamla älven stjär- 

 ten hvit H. teueoptera. 



II. Bakrygg och stjärt grå H, nigra. 



Hvitvitlgade tärnan, Hydrochelidon leucoptera, 



(Meisn. Sch.) (Tafla 65, fig. 3, gammal fågel 

 i sommardr.). 



Syn. Sterna leucoptera. 



Namn : Hvitvingad svarttärna, Smitt. Danska : 

 Hvidvinget Terne. 



Hufvud, hals, frarnrygg och undersidan jämte 

 de undre vingtäckarna svarta. Bakrygg och skuldror 

 svartgrå. Vingpennorna och de större vingtäckfjäd- 

 rarna askgrå. Vingarnas små täckfjädrar, öfver- och 

 undergump samt stjärten hvita. Stjärten grundt 

 klufven, sidopennorna rundade. Om vintern är hjäs- 

 san hvitfläckig, ryggen grå samt panna, hals och 

 undre kroppsdelar hvita. I öfvergångsdräkten äro 

 hufvud, hals och undre kroppsdelar svart- och hvit- 

 fläckiga. Könen lika. Iris mörkbrun. Näbbet 

 svartbrunt. Fötterna röda, om vintern gulröda. 

 Längd c:a 240 mm. Vingen 202 — 212 mm. 



Ungfågeln liknar som äldre den gamla i vinter- 



■ dräkt, som yngre har han hjässan och en fläck 



bakom ögat mörkt gråaktiga, rygg och öfre ving- 



täckare blågrå med bruna fjäderkanter samt ljusgrå 



stjärt. 



Den hvitvingade tärnan har sitt hem i södra 

 och mellersta Europa upp till ungefär 55° N. Br. 

 Österut går hon till Kina, och vintertid finnes hon 

 i hela Afrika och Australien. I Sverige visade sig 

 två stycken (7 a 1835, Nilsson) vid Getinge å nära 

 Lund; af dem fälldes den ena. I Danmark skall 

 hon vara sedd ( 10 / 5 1835) på Mrö söder om Fyen 

 ('jämför ofvan fyndet vid Lund kort därpå). Hvar- 

 l*n i Norge eller Finland är hon iakttagen. 



Till lefnadssättet skal! hon likna svarttärnan. 



Svarttärnan, Hydrochelidon nigra, (L.) (Tafla 65, fig. 1, 

 ung, fig. 2, gammal fågel i sommardr.). 



Syn. Sterna nigra. 



Namn: Norska: Sort Terne. Danska: Sort 

 Terne, Blaaterne, Moseterne, Glitter, Sortlärre, 

 Klöver maage, Klöftmaage. Finska: Musta tiira. 



Sommardräkt: ofvan askgrå, l:sta handpennan 

 svartaktig med en bred, ljus rand längs infanet. 

 Vingpennornas spolar hvita, undre vingtäckare ljusgrå. 

 Hufvud och hals samt de undre kroppsdelarna grå- 

 svarta, undergumpen hvit. Honan liknar hanen, men 

 har i regel endast hufvudet ofvan och nacken s vart- 

 aktiga, de undre kroppsdelarna mörkt askgrå. Om 

 vintern äro panna, hals och alla undre kroppsdelar 

 hvita. Iris svartbrun. Näbbet svart, vid roten röd- 

 aktigt. Fötter rödaktigt svarta. Längd 235 — 265 

 mm. Vingen 198 — 223 mm. 



Ungfågeln är ofvan mörkgrå med bruna fjäder- 

 kanter, de smärre vingtäckarna svartaktiga, de undre 

 hvita. Hjässa och nacke svarta, återstoden af huf- 

 vudet, halsen och undre kroppsdelarna hvita. En 

 svartgrå fläck på hvardera sidan om bröstet. 



Dunungen : ofvan mörkt rostgul med stora, svarta 

 fläckar. Hufvudets sidor hvitaktiga. Under grå, ett 

 band öfver framhalsen mörkbrunt. 



Svarttärnan förekommer i Europa söder om 60° 

 N. Br. och går i öster till vestra Turkestan. Om 

 vintern finnes hon i Afrika ned till Loango och 

 Abyssinien. I Sverige finnes hon här och livar på 

 passande lokaler upp till Hjälstaviken i Mälaren, 

 där hon årligen häckar (Kinberg, Kolthoö). Kända 

 lokaler äro bland andra Hornborgasjön i Vestergöt- 

 land, Sonemad, en vik af Venern ej långt från Lid- 

 köping; vid Tåkern är hon fälld, men ej iakttagen 

 häckande; i Skåne t. ex. vid Silfåkrasjön ej långt 

 från Lund (Sundström). På Öland är hon mycket 

 allmän, och på Gotland finnes hon i de flesta 

 mossar och träsk (Kolmodin). I Norge finnes hon 

 numera sparsamt på Jsederen, där hon visar sig hvar 

 sommar i juni. Ännu är hon dock ej funnen häc- 

 kande (Collett). I Finland är hon mycket sällsynt : 

 skjuten nära Abo, iakttagen i Ylänä (i juli 1864) och 

 vid Kumo älfs mynning (Palmen). Hon omtalas 

 äfven från Åland (Palmen, Olsson i bref). I Danmark 

 finnes hon vid mossar, åar, dammar och sjöar öfver 

 hela landet (Collin). 



Svarttärnan ankommer till Vestergötland ~om- 

 kring den 20 maj, till Danmark omkring den 8, och 

 hon flyttar bort i slutet af juli och början af augusti. 

 Vid Ölands södra udde, där vi iakttagit hennes höst- 

 flyttning, samlar hon sig då i stora flockar på 

 flera hundra individ. 'Den 29 / 7 1891 sågo vi ett 



