298 



Stundom föres den klykstj artade stormsvalan till- 

 sammans med 1 1 andra till ett eget släkte, Oceano- 

 droma. 



Öfversikt al' arterna. 



I. Stjärten tvär. Tnrsen längre än mellan- 



lån med klo P. pelagica. 



II. Stjärten klufven. Tarsen ungefär af mel- 



lantåns längd med kin P. leucorrhoa. 



Stormsvalan, Procellaria pelagica, L. (Tafla 66, fig. 1). 



Syn. Thalassidroma pelagica. 



Namn: Lilla stormsvalan; Sjöpink (Käringön 

 i Bohusl.). Norska: Liden Stormsvale, Sörrön-Ped- 

 der, Vestenvinds-Are, Lever-Lars. Danska: LAlle 

 Stormsvale, Uveirsfugl, Petersfngl, Lille Stormfngl. 

 Fasröarna: Drnnlcviti. Island: Dritöi (?). 



Brunsvart; strupen och undre kroppsdelarna 

 något ljusare, vingpennornas skaft svarta. Stjärtens 

 öfre och sidotäckare hvita med bruns vårta spetsar. 

 Könen lika. Iris svartbrun. Näbb och fötter svarta. 

 Längd 142—160 mm. Vingen 117-127 mm. 



Ungfågeln är helt och hållet sotfärgad, något 

 ljusare och mer grå än den gamla. 



Dunungen, som är klädd med långt, mjukt dun, 

 är mörkt askgrå. 



Stormsvalan bebor norra Atlanten ned till Vest- 

 afrika samt Medelhafvet. Hon häckar talrikt på Fär- 

 öarna, Orkney- och Shetlandsöarna. Till Sverige har 

 hon några gånger förirrat sig. Så fångades ett exem- 

 plar vid Kulla Gunnarstorp i Skåne ('"/n 1825, Nilsson), 

 ett annat sköts vid Segeåns utlopp ( 19 /u 1863), ett 

 erhölls under stark storm i Malmö (november 1884), 

 och slutligen ertappades ett vid Falsterbo ( 20 / u 1870); 

 dessutom skall ett exemplar ha fångats vid Hedemora 

 (Kinberg). Norges kuster besöker hon om hösten 

 och vintern upp till Lofoten, men jämförelsevis sällan 

 och mycket oregelbundet. Så erhölls hon talrikt i 

 Kristianiafjorden hösten 1862 samt ett enstaka in- 

 divid 21 /io 1883; vidare vid Stavanger i november 

 1879 och 2 7 8 1889 samt vid Bergen i november 

 1869 (Collett). I Danmark är hon funnen uppre- 

 pade gånger under sept. — jan. månader. Collin upp- 

 räknar sålunda ej färre än 26 exemplar från olika 

 delar af landet; ej mindre än 9 äro från fyrskeppen 

 vid Horns ref och Vyl utanför sydvestra Jylland. 

 På Grönland skall hon ha iakttagits åtminstone en 

 gång (Collin). I Finland har hon ej blifvit sedd. 



Stormsvalan är så litet skygg, att hon nå- 

 gon gång sätter sig t. o. m. på båtkanten. På 

 Fceröarna häckade hon i gräsvallar uppe på öarna, 

 där hon gräft långa, horisontala gängar. När vi 



trampade öfver hennes bo, gaf hon sig till känna 

 genom ett märkligt kurrande läte, hvilket föreföll 

 oss som hade marken darrat under våra fötter. De 

 reden vi gräfde upp innehöllo, jämte båda makarna, 

 ett på själfva jorden liggande ägg. Detta är hvitt, 

 stundom med en ring af små, rödaktiga prickar kring 

 storändan. Längd 26 — 29 mm., tjocklek 19 — 21,5 

 mm. Ungarna ligga ofta kvar i boet ända till mot 

 slutet af november, och de äro då riktiga fettklumpar. 

 Förr i tiden har befolkningen på FaDröarna 

 infångat den feta ungfågeln höstetiden, plockat af 

 fjädern, torkat honom, dragit en veke af garn midt 

 igenom bålen och användt den oljehaltiga, på detta 

 sätt beredda fågelkroppen till lampa. 



Klykstjärtade Stormsvalan, Procellaria leucorrhoa, 

 Vieill. (Tafla 66, fig. 2). 



Syn. Procellaria leachi, Temm. TJialassi- 

 droma leaclii. 



Namn: Stormseglare, Smitt. Norska: Klöft- 

 halet Stormsvale. Danska: Stor Stormsvale, Leachs 

 Stormsvale. 



Brunsvart. Handpennor och stjärt svarta. Arm- 

 pennorna och de stora vingtäekarna mer eller mindre 

 ljust gråbruna. Stjärtens öfre och sidotäckare hvita. 

 Iris svartbrun. Näbb och fötter svarta. Längd 

 205-220 mm. Vingen 152—102 mm. 



Dunungen täckes af långt, svartgrått, yfvigt dun. 



Den klykstjärtade stormsvalan bebor norra half- 

 klotets haf. Inom Europa häckar hon endast på 

 S:t Kilda bland Hebriderna. I Sverige har hon på- 

 träffats vid Strömstadsfjorden (januari 1874, Kin- 

 berg) och i Skåne vid Malmö ("/,, 1885), infrusen 

 i isen å Yddingesjön (°/, 1886) (Sundström), vid 

 Kyrkheddinge nära Lund ( 10 / 12 1885) och i Engel- 

 holms hamn (december 1891) (Carlson). Vid Norges 

 kuster är hon flera gånger ertarjpad. Så omnämner 

 Nilsson, att Lunds museum egde ett exemplar där- 

 ifrån; vidare äro exemplar kända från Kristiania- 

 fjorden (hösten 1847, januari 1851), från Frederiks- 

 hald (7, 1876), från Frederiksstad ("/,, 1881), ett 

 utanför Trondhjem ('7,, 1885) och slutligen ett i när- 

 heten af Kristianssund (7 4 1886, Collett). I Danmark 

 anträffas hon under ungefär samma tider som den 

 vanliga stormsvalan (okt. — jan.) men är sällsyntare. 

 Collin uppräknar 16 fynd, t. ex. från Skagen (4), 

 från fyrskeppen Lasso ränna (1) och Schultzes grund 

 (1) ute i Kattegat samt från Lffisö (1). I Finland 

 är hon funnen vid Viborg (vintern 18S6. Meddel. 

 af Soc. pro fauna et flora fennica 13, sid. 257). 



Till lefnadssätt och uppträdande torde denna 

 stormsvala i det närmaste likna föregående art. 



