301 



nedan stående arterna föras till ett nytt släkte, Tha- 

 lassogeron, medan grupp I ensam bildar Diomedea, 

 och några långstjärtade former bilda ett 3:dje släkte. 

 Samtliga albatrosser anses då utgöra en egen familj. 

 De bebo södra jordhalfvans haf och Stilla hafvets 

 nordliga delar. Alla albatrosser äro utmärkta flygare, 

 och jämförelsevis många arter ha därför någon gång- 

 förirrat sig till nordens haf, hvarför de här upptagas. 

 Man har träffande nog kallat albatrosserna för 

 hafvets gamar. 



Öfversikt af arterna. 



I. Den näbbryggen bildande hornskenan 

 bar bred bas och stöter vid roten till- 

 sammans med näbbets sidoskenor ... D. melanophrys. 

 II. Näbbets ryggskena har smal bas och 

 skiljes genom en mjuk hinna från sido- 

 skenorna (se lig. sid. 297). 



A. Näbbets ryggskena baktill afrun- 



dad. Öfvernäbbets rand gul ... D. culminata. 



B. Näbbets ryggskena baktill spetsig. 

 Öfvernäbbets rot men ej dess hela 



rand gul D. chlororhynchos. 



Diomedea melanophrys, Boie.* 



Namn: Danska: SuJeiconge, Collin. (Fseröama). 



Hufvud, hals och hela undersidan, äfven undre 

 vingtäckarna hvita, rygg och vingar brunsvarta, 

 stjärt skiffersvart. Näbb gulaktigt hornfärgadt med 

 mörkare spets. Fötter gula. Längd omkr. 760 

 mm. Vingen omkr. 510 mm. 



Denna albatross tillhör liksom släktet i öfrigt 



* Albatrossen, Diomedea exulans, L., anges stundom 

 som funnen vid Norges kust på grund af Brunniens (1764) 

 uppgift, att hufvud och fötter af denna fågel, som »man sade 

 blifvit dödad i Norge», funnes på ett museum i Kjöbenhavn. 

 Arten hör till ofvanstående öfversikts grupp I men skiljes 

 från D. melanophrys på, att ryggens midt är hvit, ej skiffer- 

 färgad, samt därigenom att näbbet är gröfre. Längd omkr. 

 1065 mm. Vingen omkr. 645 mm- 



de södra hafven men förflyger sig då och då till 

 norra Atlanten. En gammal hona fälldes ("/ 5 1894) 

 vid Myggenaesholm på Fasröarna, där hon skall ha 

 uppehållit sig i 34 år. Hon kom om våren sam- 

 tidigt med sulorna och for om hösten på samma 

 gång som dessa. Hon färdades äfven annars samman 

 med sulorna, som hon tycktes inge en viss respekt. 

 Folket på Myggenaes kallade henne därför sulekongen 

 (Knut Andersen 1895). 



Diomedea culminata, Gould. 



Syn. Thalassogeron eulminatus. 



Hufvud och hals ofvan samt ryggen mörkt 

 brunaktiga, vingen svart, stjärt mörkt gråbrun, åter- 

 stoden af hufvud och framhals gråhvita, öfvergumpen 

 och undersidan hvita. Näbb mörkt hornfärgadt, 

 ryggskenan blekare, gulaktig, spetsen hvitaktig. 

 Undernäbbets undre kant gulaktig. Fötter gula. 

 Längd omkr. 915 mm. Vingen omkr. 510 mm. 



Diomedea culminata tillhör de södra oceanerna, 

 mot norr gående upp till Centralamerikas Stillahafs- 

 kust. Ett exemplar fångades på Fiskumvands is 

 nära Kongsberg 1837 (Collett). Exemplaret, som 

 bestämts af Collett, är förut anfördt som tillhörande 

 D. chlororhynchos. 



Diomedea chlororhynchos, Gmel. (Tafla 66, fig. 6). 



Syn. Thalassogeron chlororhynchus. 



Hufvud och hals ofvan ljust askgrå, vingar och 

 rygg brunsvarta, stjärt mörkgrå, öfvergump och un- 

 dersida hvita. Iris brun. Näbb svart, ryggskenan 

 gul, mot spetsen öfvergående i rödgult. Undernäb- 

 bets rot och spets gula. Fötter köttfärgade. Längd 

 c:a 840 mm. Vingen c:a 475 mm. 



Diomedea chlororhynchos bebor de södra hafven, 

 men är omkring 1840-talet skjuten på Vestmanna- 

 öarna vid Islands sydkust (Collin). 



11:te Ordningen, Gumpfotade fåglar, Pygopodes. 



En långsträckt, plattryckt eller ock valsformig kropp med korta, smala och spetsiga vingar (jämf. dock 

 garfågeln sid. 316), långt bakåt sittande, korta ben och en medellång— kort hals äro utmärkande för denna 

 ordning. Näbbet är af medellängd, just ej längre än hufvudet, i regel spetsigt, oftast trindt eller från 

 sidorna hoptryckt, skarpkantadt och hårdt. Stjärten är kort och består af 12—20 pennor, eller ersattes 

 den såsom hos doppingarna af ett knippe dunlika fjädrar. 



Alla hithörande arter äro utpräglade vattenfåglar, som flyga jämförelsevis litet och gå ännu mindre. 



Ordningen omfattar, pinguinerna medräknade, c:a 80 arter, fördelade på omkr. 13 släkten. Den upp- 

 delas, oafsedt pinguinerna, i 3 familjer, af hvilka doppingar och lommar sins emellan äro nära släkt, medan 

 man numera anser, att alkorna äro besläktade med måsarna och ej stå de båda andra familjerna vidare nära. 



