302 



Öfversikt af familjerna. 



I, Baktå finnes. 



A. Framtårna skilda och kantade med simflikar Podicipidae. 



B. Framtårna förenade genom hel simhud Colynibidae. 



II. Baktå saknas Alcidac. 



1 Fam. Doppingar, Podicipidae. 



Doppingarna utmärkas isynnerhet af sina 

 fötter, hvilkas tår kantas af breda och styfva, 



ej inskurna hud- 

 flikar och bära 

 platta klor. Fram- 

 tårna äro dess- 

 utom vid roten 

 förbundna af en 

 hinna, som från 

 mellantåns inre 

 hud flik går till 

 och fäster sig på 

 själfva intån öf ver 

 dennas egen hud- 

 flik (se vidstående 

 teckning), medan 

 yttertån och mel- 

 lantån förbindas 

 på vanligt sätt. 

 Tarserna äro 

 starkt hoptryckta från sidorna, täckta af 

 plåtar. Näbbet är spetsigt, pryllikt, stundom 

 något hoptryckt från sidorna. Näsborrarna 

 genomsiktiga. »Tyglarna» äro nakna. Stjärten 

 består af små förkrympta, dunlika fjädrar. 

 Vingarna äro korta och spetsiga med 1 1 hand- 

 pennor. Doppingarna rugga om hösten full- 

 ständigt och snabbt samt byta småfjädrarna 

 om våren. Ungfåglarna växla hufvudets och 

 halsens fjädrar under första hösten. 



Dopphijrsläktet, Poäiceps, Lath. 



Familjens enda släkte utmärkes af samma känne- 

 tecken, som tillkomma denna. Könen äro lika, 

 men honan vanligen något mindre än hanen. Un- 

 garna bära en fin, med ljusa längsränder tecknad 

 dräkt. När de äro nykläekta, förflyttar hanen dem 

 med näbbet upp på sin rygg, där han oafbrutet bär 



Höger fot af skäggdopping jämte farsen, 

 sedd frän sidan. 



dem under de första dagarna. Honan följer honom 

 och bringar föda till ungarna. Om hanen blir förföljd 

 och måste dyka, tar han ungarna med sig under 

 vingarna, hvarvid han dock stundom tappar de små, 

 som då hjälplösa iiyta upp till ytan. Ungarna lära 

 sig dock snart att simma och äro redan vid några 

 dagars ålder skickliga dykare, men äfven som något 

 äldre samlas de ofta på hanens rygg. Härvid till- 

 går så, att han sänker sig ned under de i en tät 

 flock samlade ungarna och höjer sig så upp med 

 dem på ryggen. 



Doppingarna simma och dyka med stor färdig- 

 het. De gå däremot mycket ogärna på land, och 

 åtminstone de smärre arterna gå och springa i en 

 hälft framåtlutad ställning. I blåst lyfta de alltid 

 mot vinden. De flyga ej gärna, men rätt snabbt 

 och uthålligt. 



Doppingarna lefva i engifte, bygga sitt bo i 

 vassen af färska vattenväxter, som de dykande upp- 

 hämta. De lägga 3 — 5 hvitaktiga ägg, som efter en 

 tids rufning blifva brunaktiga. Doppingarna lefva 

 hufvudsakligast af vatteninsekter, små grodor och 

 grodlarver, småfisk och yngel. Jämte födan svälja 

 de fjädrar, som de själfva plocka af sig, och hvaraf 

 man alltid finner en del i magen. Orsaken till att 

 ungarna följa de gamla långt sedan de ej mer behöfva 

 deras vård ligger sannolikt däri, att de från dem 

 plocka de nödvändiga fjädrarna (Meves). 



Doppingarna utgöra 15 arter och äro spridda 

 öfver hela jorden med undantag af de arktiska 

 trakterna. 



Öfversikt af arterna. 



I. Vingarna med hvit vingspegel. 



A. På öfre sidan af vingen utom spegeln 

 äfven ett livitt, längsgående band, som 

 dock knappast synes å den hoplagda 



vingen P. cristatus. 



B. På öfre sidan af vingen intet livitt, 

 längsgående band. 



1. Näbbet rakt, icke intryckt ofvan 

 näsborrarna (se vidstående figur). 



w 



Hufvud af svaitbakedoppiug 3 / 4 . 



