303 



a. Näbbet ungefär lika långt som 



tavsen : P rubricollis. 



/?. Näbbet betydligt kortare än 



tarscn P auritus- 



2. Näbbet svagt uppälböjdt, något in- 

 tryckt ofvan näsborrarna (se vid- 



stående figur) P nigricollis. 



II. Vingarna utan egentlig, hvit vingspegel men 



med armpennornas infan delvis bvitt P- minor. 



Htifvud af svartlialsacl dopping 3 / 4 . 



Skäg-gdoppingen, Podiceps cristatus, (L.) (Tafla 67, 

 fig. 6, gammal, fig. 7, ung fågel). 



Syn. Colymbus cristatus. 



Namn: Dopping; Silkesand (Skåne, Smal.); 

 Doppnäbb (Sörml.); Döpare (Nerike); Lomanä (Karl- 

 stad); Alkråka (vid Tåkern) ; Martin, Kusk (K varse- 

 bo i Östergötl.); Hvitstrupig dopping, Nilss.; Stor- 

 dopping, Malm. Norska: Toplom, Hvidstrubet Top- 

 lom, Hvidstrubet Lappelom. Danska: Toppet Lapp e- 

 dyhher, Höidykker, Bundlöber, Toppet Silkeanä, 

 Topdykker, Toppet Havslcjcer; Höland, Söraaber 

 (Thy). Finska: Silkkikuikka, Valkokulkku-uikku, 

 Parta-uikku, JouMuikku, Hetära, Korri. 



Ofvan svartgrå. Handpennorna brungrå med 

 svarta spolar, armpennorna till större delen hvita, 

 de innersta brungrå. Utom spegeln äro äfven vin- 

 gens hela främre kant samt skulderfjädrarnas utfan 

 hvita (se öfversikten), liksom de undre vingtäckarna. 

 Hufvudet ofvan svart, i nacken med en tvådelad 

 tofs, på sidorna och under hvitt med en yfvig krage 

 af förlängda, rödbruna, mot spetsen svarta fjädrar. 

 Halsryggen mörkgrå, strupen, halsen framtill och 

 de undre kroppsdelarna glänsande hvita, sidorna röd- 

 bruna med svart inblandning. Honan är mindre 

 än lianen och har kortare krage, könen för öfrigt 

 lika. I vinterdräkten äro kragen och tofsen mindre 

 eller saknas. Iris karminröd. Näbb mörkbrunt, vid 

 roten och längs undernäbbet gulaktigt. Tarsen på 

 utsidan smutsigt grönaktig, på insidan gröngul. 

 Tår gröngula med mörka kanter. Längd 470 — 595 

 mm. Vingen 107 — 190 mm. 



Ungen saknar tofs och krage samt har nacken 

 och hufvudeta sidor hvita, tecknade med afbrutna, 

 längsgående, svartaktiga band. 



Dunungen: ofvan mörkt brungrå med längs- 

 gående, gulgrå band, som pä hufvud och hals äro 

 bvitaktiga. Strupr, bröst och buk rent hvita. 



Skäggdoppingen tillhör de tempererade delarna 



af såväl gamla som nya världen. I Sverige finnes 

 han på nästan alla för honom lämpliga lokaler 

 upp till norra Uppland och södra Värmland. Han 

 är äfven funnen i Stora Tuna i Dalarna (Kin- 

 berg). I mellersta Sverige, särskildt i trakten kring 

 Upsala, där han förr ansågs sällsynt (se Kinberg), 

 har han det sista årtiondet tilltagit oerhördt; vid 

 Vallentunasjön t. ex. räknade vi en gång närmare 

 ett hundra doppingar samtidigt inom synhåll. I 

 vestra Sverige, där för honom lämpliga lokaler» äro 

 sparsamma, är han mer sällsynt; i Venerns vass- 

 beväxta vikar finnes han dock nästan öfverallt. I 

 Norge är han ej med säkerhet funnen häckande, 

 men is} r nnerhet ungfåglar anträffas nästan årligen 

 höst och vinter vid de sydligare kusterna, och under 

 de senaste åren ha gamla fåglar iakttagits äfven om 

 våren ända uppe i Trondhjemsfjorden (juni 1893) 

 (Collett). I södra Finland är han allmän och häckar 

 isynnerhet i de inre hafsvikarna. Efter vestra kusten 

 går han upp åtminstone till Kumo älfs mynning 

 samt inåt landet till södra Tavastland och Kuopio 

 (Palmen, Mela). I Danmark häckar han i de flesta 

 trakter af landet; någon enda gång öfvervintrar han 

 vid kusterna. På Fa3röarna är han funnen en gång 

 (Collin). 



Skäggdoppingen ankommer till oss strax efter 

 det sjöarna gått upp och flyttar bort i oktober. 

 Han väljer till häckplats vikar och sjöar med rikt 

 vassbeväxta stränder. Han synes dagen igenom be- 

 drifvande sitt fiske i klarvattnet, ofta långt från 

 vassarna. Han ligger, när han simmar, mycket lågt 

 på vattnet, och halsen med det vackra hufvudet är 

 vanligen allt som synes. Ofta vänder han sig på 

 sidan, så att den silfverhvita buken glänser på långt 

 håll. Han dyker mästerligt och flyger rätt snabbt, 

 men ogärna och vanligen ej långt åt gången. På 

 vattnet är han skygg och försiktig, men under 

 flykten väjer han ofta ej undan för båtar och men- 

 niskor, som äro i hans väg. Hans föda består af 

 insekter, larver och småfisk, men man finner äfven 

 växtämnen i hans mage. 



Skäggdoppingen har flera olika läten. Det man 

 vanligen hör är hanens kärfva »karr-arr», som han 

 låter höra, då han ligger ute i klarvattnet, eller då 

 någon nalkas boet. 



Makarna hjälpas åt att bygga redet. Det flyter 

 tämligen lågt på vattnet bland vassen, som håller 

 det kvar på samma plats, och består af vanligen 

 gröna vattenväxter. När boet är färdigt, hämta 

 doppingarna upp gyttjiga växtdelar från sjöbottnen, 

 de läggas på bokanten och äggen betäckas därmed, 

 när den rufvande fågeln lämnar dem. Båda makarna 

 rufva växelvis, men hanen åtar sig de späda ungar- 



