305 



till nacken, hvilket band stundom bildar två långa 

 tofsar. Halsen framtill och på sidorna brunröd. 

 Undre kroppsdelarna glänsande hvita, sidorna brun- 

 röda. Könen lika, men hanen har vanligen hals- 

 kragen något yfvigare. Om hösten saknas krage, h var- 

 jämte strupen och hufvudets sidor äro mörkgrå, det 

 gulbruna bandet är kvar. Det är denna dräkt (se 

 fig. 5), som beskrifvits under namn af Podiceps arcti- 

 cus. Om vintern äro hjässan och bakhalsen svart- 

 bruna, medan hufvudets sidor och framhalsen liksom 

 hela undersidan äro hvita, sidorna gråfläckade, krage 

 och tofsar saknas. Iris röd. Näbb svart med ljus 

 spets. Fötterna på yttersidan grönsvarta, på inner- 

 sidan smutsigt gulaktiga. Längd 346 — 373 mm. 

 Vingen 128—151 mm. 



Ungfågeln liknar den gamla i vinterdräkt. 



Dunungen (se Palmen) : ofvan svartbrun med 

 otydliga, ljusare, längsgående band. Hufvud och hals 

 med längsgående, tydliga, hvi taktiga band. Under hvit. 



Svarthakedoppingen är den nordligaste af sitt 

 släkte; han utbreder sig österut genom Asien och 

 Nordamerika men går ingenstädes långt i söder. I 

 Sverige häckar svarthakedoppingen, ehuru sällsynt, 

 på Gotland, t. ex. vid Muskemyr, och talrikt på 

 Öland. Äfven har han erhållits i Jämtland (Sund- 

 ström). Höst- och vintertid har han påträffats flere- 

 städes: vid Upsala (höst och vår), vid Oxelösund ( I0 /i 

 1869), vid Norrköping ("/„ 1864), vid Frösvidal 

 i Nerike ("/, 1863), i Skåne (Kinberg) och vid 

 Göteborg (7 I0 , V» och "/, 1886, Sundström).* 

 I Norge häckar han vid insjöar på öarna längs 

 kusten från Trondhjem upp till Lofoten, t. ex. 

 på Tjottö och Herö i Helgeland samt på Dönnajsö 

 utanför Rånen. Dessutom är han funnen både nära 

 Tromsö och i Ostfinnmarken äfvensom vintertid längs 

 kusten söder om Bergen (Collett). I Finland finnes 

 han häckande sällsynt i de södra, allmännare i de inre 

 delarna t. ex. vid Kuopio. Han går åtminstone upp 

 till norra Österbotten och möjligen äfven upp i lapp- 

 marken (Palmen). I Danmark skall han ett par gån- 

 ger vara funnen häckande: i Thy och på Mors (Collin, 

 Heiberg anför dock endast ett fynd */, 1877). Under 

 flyttningstiderna anträffas han regelbundet. På Island 

 häckar han, rätt allmänt på öns södra, sällsynt på dess 

 norra del. Fteröarna besökas regelbundet under flytt- 

 ningen från Island. På Grönland är han tillfälligtvis 

 funnen (Collin). 



Svarthakedoppingen skall ankomma till Öland 

 i början af maj, dä vi äfven funnit honom där, och 

 han flyttar bort i början af oktober. 



Han bebor småsjöar eller vattenrika kärr och 



* Möjligen kommer han att visa sig vara häckfågel i 

 Norrland. 



synes ej trifvas vid större vatten. Så finnes han 

 i nästan alla träsk på Öland men saknas i den jäm- 

 förelsevis stora Hornsjön. 



Svarthakedoppingen är en liten liflig fågel, 

 som flyger snabbt och oftare än de större dopping- 

 arterna. Vi hafva aldrig hört honom gifva något 

 ljud ifrån sig. Endast de späda ungarna pipa, när 

 de blifvit skilda från föräldrarna. Boet flyter lågt 

 på vattnet bland säf eller gräs; det är vanligen 

 genomdränkt som en svamp. Båda makarna rufva 

 växelvis, och när de lämna äggen, täcka de dem 

 med växter, tagna från bokanten. Sedan ungarna 

 blifvit födda, är det hanen, som egnar dem mesta 

 omsorgen.* Honan biträder med att mata dem, men 

 de följa endast hanen. Som alldeles nyfödda kunna 

 ungarna ej alls reda sig i vattnet, men redan efter 

 ett par dagar lära de sig dyka. Äggen, som på 

 Öland läggas i början af juni, äro 5—6 till antalet. 

 De röfvas ofta af kråkor och måsar, så att fåglarna 

 vanligen få lägga om flera gånger; de i juli och 

 augusti funna nylagda kullarna innehålla sällan mer 

 än 2 — 3 ägg. Äggen äro hvita med grön anstryk- 

 ning, men blifva under rufhingen brunaktiga. Längd 

 44—48 mm., tjocklek 29,5—32 mm. 



Svarthalsade doppingen, Podiceps nigricollis, Brehm 

 (Tafla 67, fig. 2). 



Syn. Colymbus nigricollis, Podiceps auritus, 

 Lath. 



Namn: Sydländsk dopping, Holmgr. Norska: 

 Sorthalset Toplom, Sorthalset Lappelom. Danska: 

 Öret Lappedykker. Finska: Etelän-uikku, Musta- 

 kaula-uikku, Korva-uikku. 



Ofvan svartaktig. Yttre handpennorna brun- 

 grå med svarta spolar, de inre delvis hvita, de yttre 

 armpennorna hvita, de inre brunsvarta. Hufvud och 

 hals svarta, bakom ögat ett band med långa, tråd- 

 lika, glänsande, gula fjädrar. Undre kroppsdelarna 

 glänsande hvita. Sidorna svarta med brunröd in- 

 blandning. Om vintern saknas de gula örontofsarna, 

 och strupe och framhals äro hvita. Könen lika. 

 Iris röd. Näbb svart. Fötterna grönaktigt svarta. 

 Längd 297—322 mm. Vingen 125—133 mm. 



Ungen liknar den gamla i vinterdräkt, men hal 

 sen framtill är grå, ej rent hvit. 



Dunungen: ofvan mörkt brungrå. Hufvudet 

 med otydliga, ljusa och längsgående streck. Stru- 

 pen, halsen framtill och undre kroppsdelarna grå- 

 aktigt hvita. 



* På Öland, där svarthakedoppingen är särdeles allmän, 

 har den ene af oss egt godt tillfälle att iakttaga honom. Vi 

 framhålla särskildt, att det är hanen, som åtager sig den 

 mesta vården af ungarna (jämför Collett 1893). 



39 



