300 



Svarthalsade doppingen är jämförelsevis sydlig till 

 •sin utbredning, och han häckar från norra Afrika och 

 södra Europa till norra Jylland samt från Portugal 

 och vestra Tyskland till Japan. I Sverige kläcker 

 han ej, men liar flera gånger förirrat sig hit. Så är 

 han skjuten utanför Malmö hamn ('/ s 1868), i Kal- 

 marsund ( u / 6 1879), bland Östgötaskären ('%, "/„ 

 1879), nära Norrköping (1850) (Kinberg). Dessutom 

 säges arten vara fälld i Lycksele lappmark (Carl- 

 son). I Norge är ban endast funnen en gång : utan- 

 •för Tvedestrand vintern 1863—04 (Collett). I Fin- 

 land ha skjutits ett par vid Villinge i Helsing- 

 forsskären ("/,, 1853, Palmen) samt två stycken vid 

 Tammerfors (maj 1879, Mela). I Danmark skall 

 han på sista tiden börjat häcka i trakten af Thistéd 

 (Collin 1888). 



Den svarthalsade doppingen, som närmast lik- 

 . nar svarthakedoppingen, med hvilkeh han ofta för- 

 växlas, skall äfven till lefnadssättet likna denne, men 

 hans rede bygges ej simmande utan på fast underlag. 



Smådoppingen, Podiceps fluviatilis, ^Tunst.) (Tafla 

 67, fig. 1). 



Syn. Colymbus minor, Ginel., Podiceps minor. 



Namn: Norska: Liden Toplom, Liden Lappe- 

 loin. Danska: Lille LappedykJcer, JDvcergsillccand, 

 Dvarglappedyklcer, Lapfod, Engle. Finska: Pikku- 

 uiliku. 



Ofvan glänsande brunsvart. Vingpennorna brun- 

 grå, armpennorna med hvita infan. Strupen svart- 

 brun, framhalsen glänsande brunröd. Under brun- 

 grå med hvitaktig buk. Om vintern är strupen 

 hvit och framhalsen brunaktig, undersidan hvit 

 med grått bröst. Könen lika. Iris klart brun. 

 Näbb svartaktigt, vid munviken gult. Fötter smuts- 

 gröna. Längd 215— 280 mm. Vingen 93— 102 mm. 



Ungfågeln liknar den gamla i vinterdräkt men 

 är ofvan ljusare, mer /brun, under hvitare. 



Dunungen: ofvan svart med tydliga rödbruna 

 längsband; under hvit; pannan med silfverhvit an- 

 strykning (Dresser). 



Smådoppingen linnes i hela mellersta och södra 

 Europa, i Afrika ned till Kap och i Asien till Japan 

 samt slutligen i Australien. I Sverige är han flera 

 gånger funnen, oftast i Skåne höst och vinter, vid 

 Kalmar, på Gotland (februari 1S47, Kinberg), vid 

 Tåkern (Sundström), vid Kingaby i Nerike (augusti 

 1863), i Segerstad vid Venern i Värmland (vårtiden), 

 upprepade gånger ( 10 / 10 — "/,) nära Göteborg och i Bo- 

 huslän vintertid (Kinberg). Ej osannolikt är, att små- 

 doppingen häckar i S\ r dsverige, men boet har oss 

 veterligen ej erhållits. I Norge anträffas han då och 



då höst och vinter vid de södra och vestra kusterna. 

 Han är äfven funnen under sommaren, såsom i 

 Skarvand innanför Risör (juni 18Ö9), och en ännu 

 strimmig ungfågel är skjuten på Listerland ( 10 / 10 

 1 8S2). Det är sannolikt, att han häckar i södra 

 Norge, ehuru säker iakttagelse därom felar (Collett). 

 I Finland är han skjuten höstetid vid Kexholm, skall 

 vara sedd med ungar i Pernå (Palmen), har erhållits 

 vid Helsingfors (%, 1879) och vid Uleåborg (%, 

 1S81) (Mela). I Danmark lär han ej vara vidare 

 sällsynt, och hans rede är funnet flerestädes. Under 

 milda vintrar stannar han stundom kvar (Collin). 

 På Faeröarna är han funnen en gång (november 1845). 



Smådoppingen är en härdig fågel, som om vin- 

 tern håller till i hafvet och endast flyttar undan för 

 isen. Han häckar i små träsk. Han rör sig lättare 

 på land än de större arterna. Till lefnadssättet 

 liknar han för öfrigt de andra smärre doppingarna. 



Äggen skilja sig från de andra doppingarnas 

 endast på storleken. Längd 35,5 — 48 mm., tjocklek 

 24,5 — 27 mm. 



2 Fam. Lommar, Colymbi<la?. 



Lommarna ega simfötter af vanlig be- 

 skaffenhet men med från sidorna starkt hop- 

 tryckta tarser, täckta af nätlikt skulpterad 

 hud. Baktån har en smal simflik. Näbbet är 

 starkt, rakt och spetsigt, från sidorna något 

 hoptryckt och ofta med inböjda käkkanter. 

 Underkäken saknar nästan bakvinkel. Näsbor- 

 rarna ligga i en ränna vid näbbets bas och 

 äro smala samt ofvan och baktill omgifna af 

 en hinna. Tyglarna äro befjädrade. Vin- 

 garna äro små ocb spetsiga med första pen- 

 nan längst. Stjärten kort ocb afrundad, bil- 

 dad af IS — 20 pennor. Fjäderbeklädnaden 

 är tät ocb åtsittande samt sträf och mycket 

 stark. Honan är något mindre, men könen 

 ha lika dräkt. De rugga två gånger om året 

 ocb bära om vintern en afvikande dräkt. Ung- 

 fåglarna likna mest de äldre i vinterdräkt; 

 Dunungarna ha en enfärgad, mörk dräkt. 



Lomsläktet, Colymbus, L. 



Lomsläktet, som ensamt bildar lommarnas fa- 

 milj, bar naturligtvis samma kännetecken som denna. 



Lommarna tillbringa större delen af sitt lif i 

 vattnet och röra sig däri med utomordentlig färdig- 



