307 



het såväl simmande som dykande; vid dykning an- 

 vändas ej vingarna. Däremot kunna de hvarken gå 

 eller ens stå på land. Fångade lommar, som vi lagt 

 på land, ett stycke från stranden, hafva ej ens försökt 

 att krypande närma sig denna, ej heller ha de kun- 

 nat ta till vingarna. Lommarna ha öfverhufvud 

 svårt i för att flyga upp och flaxa en lång stund, 

 liksom springande på vattnet; i blåst kunna de ej 

 lyfta annat än mot vinden. Men väl uppkomna, 

 flyga de både högt, uthålligt och snabbt. 



Lommamas föda utgöres hufvudsakligast af 

 fisk. När de häcka i fiskfattiga sjöar och träsk, 

 flyga de ofta långa vägar till hafvet för att fiska 

 och bära därifrån hem föda åt sina ungar. De 

 lefva i engifte och lägga 2 brunaktiga, mörkfläckiga 

 ägg på själfva stranden, tätt vid vattnet. Ungarna 

 gå genast i vattnet; de matas länge af föräldrarna. 



Lomsläktet eger endast 4 arter, alla tillhörande 

 jordens nordliga och nordligaste trakter. En af dem 

 är endast tillfälligtvis funnen i Europa. 



Öfversikt af arterna. 



I. Käkkanterna föga eller icke inböjda, 

 näbbet hoptryckt och tämligen högt. 



A. Näbb svart med nedböjd näbbsöm G. glacialis. 



B. Näbb hvitgult med rak (eller t. o. 



m. uppåt böjd) näbbsöm G. adamsi. 



II. Käkkanterna starkt inböjda, näbbet 

 mindre hoptryckt. 



A. Näbbsömmen nedåt böjd C. arcticus. 



B. Näbbsömmen rät eller uppåt böjd C. septentrionalis. 



Islommen, Colymbus glacialis, L. (Tafla 68, 

 fäg. '4, gammal fågel i sommardr.). 



Syn. Euclytes glacialis, Colymbus torquatus, 

 Brunn. 



Namn : Immer, Imber, Emmer, Ömmar, H/jm- 

 ber, Hafhymbcr (dessa namn brukas både i Sverige 

 och Norge enligt Nilsson). Norska: Islom, Hav- 

 immer, Mortefrerge. Danska: Islom, Storlom, Hals- 

 baandslom, Imber, Havimber. FaBröarna: Havgåas. 

 Island: Himbrimi, Briisi. Finska: Jäähuihlca. 



Ofvan svart, öfverallt med små, hvita fläckar, 

 som äro störst och fyrkantiga på skuldrorna. Stjärt 

 och vingar svarta. Handpennornas skaft brunsvarta. 

 Undre vingtäckare hvita. Hufvud och hals svarta, 

 ilen senare med grönblå glans, på strupen ett tvär- 

 streck af hvita fläckar och en stor triangelformig, af 

 hvita längsstreck bildad Häck pä livardera sidan om 

 halsen. Bröstets sidor vid halsroten med längsgä- 

 ende, svarta streck. Undre kroppsdelarna rent hvita,. 

 sidorna svarta med små, hvita fläckar. I vinter- 

 dräkten äro oliv kroppsdelarna svarta med matta, 



gråhvita fläckar, som äro störst på skuldrorna. 

 Halsen framtill hvit. Könen lika. Iris mörkbrun. 

 Näbb mörkt hornfärgadt — svart, spetsen ljusare. 

 Benen svartbruna. Längd 790 — 890 mm. Vingen 

 312—385 mm. 



Ungfågeln liknar den gamla i vinterdräkt, men 

 saknar hvita fläckar på vingtäckfjädrarna. 



Islommen bebor de arktiska delarna af såväl 

 Europa och Asien som Amerika. Om vintern flyt- 

 ta en del söderut till Faeröarna och Storbrittanien 

 samt kvarstanna ofta där öfver en del af somma- 

 ren. Han häckar allmänt på Island och södra 

 Grönland, men saknas på Spetsbergen. I Skandi- 

 navien är han ingenstädes med säkerhet iakttagen 

 häckande, men kommer om vintern årligen till Norges 

 kust. Äfven sommartid anträffas stundom islommen 

 utanför Norges kust ända ned till svenska gränsen 

 (Collett). I Sverige är han sällsynt; han säges vara 

 funnen nära Karesuando (våren 1832), samt »i Lapp- 

 land» (' J 7 10 1S48), vid Gotland ( 25 / 6 1851), utanför 

 Karlskrona (slutet af april 1864) och vid Helsingborg 

 (omkr. 15 / 5 1898, H. Muckardt i bref). I Bohuslän är 

 han funnen vid Koster ( ? / 4 1879) och på Oroust ett par 

 gånger (Kinberg). I Finland är han knappast med 

 säkerhet anträffad. (Jämf. dock noten under Colymbus 

 adamsi.) I Danmark känner man mer än femton fynd 

 från såväl Jyllands som öarnas kuster, de flesta gjorda 

 om vintern (okt. — april), men äfven ett par i juni. 

 På Faeröarna häckar han ej, men träffas året om, 

 talrikast dock vår och höst (Collin). 



Islommen bygger liksom sina samsläktingar vid 

 insjöar och ofta vid sådana, som äro så fattiga på 

 fisk, att han måste flyga flera gånger dagligen till 

 hafvet för att hämta föda. Till vanor och uppträ- 

 dande liknar han storlommen. Äfven hans läte på- 

 minner om dennes. 



Äggen, vanligen 2, äro olivbnma med brun- 

 svarta fläckar. Längd S5— 93,5 mm., tjocklek 54,5 — 

 60 mm. 



Colymbus adamsi, Gray. 



Namn: Norska: Hvidncebbet Islom, Bahr. 



Denna lom liknar vår islom, men har de hvita 

 fläckarna på rygg och vingar större och bakryggen 

 ofläckad. Handpennornas skaft till inemot spetsen 

 ljust hornfärgade. Halsen och strupen äro blåsvarta 

 med violett glans. Den öfre hvita tvärfläcken på 

 strupen består af färre bredare längsstrimrnor, de 

 nedre på halsens sidor äro ej triangelformade utan 

 bredast pä midten och ega 8—10 likaledes bredare 

 strimmor. Om vintern är hufvudet ofvan och bak- 

 halsen svartgrå, ofvansidan svart med ett par hvita 



