309 



tjocklek 49 — 53 mm. Storlommens rede skall någon 

 gång innehålla 3 ägg, möjligen härleder sig det 

 tredje från en annan hona (Collett 1893). 



Smålommen, Colymbus septentrionalis, (L.) (Tafla 68, 

 fig. 3, gammal fågel i sommardr.). 



Syn. Eudytes septentrionalis, Colymbus lumme, 

 Brunn. 



Namn: Loin; Luma (HelsingL); Pärllom vin- 

 terdr. (Kalmarsund); »Dalarölots» (Sörml.). Norska: 

 Smaalom, Rödstrubet Lom. Danska: Nordisk Lom, 

 Spedehals, Havgasse, Söhane, Rcekhals, Lom. Fär- 

 öarna: Lommur. Island: Lomur. Finska: Kaak- 

 Jcuri. Lapska: Kalikur, Gakkur. 



Ofvan brunsvart med gråaktiga fjäderkanter. 

 Skuldror, vingtäckare och bakrygg med små, hvita 

 näckar. Hufvudet ofvan svart med grå fjäderkanter, 

 halsryggen och en ring kring halsroten svartaktiga 

 med hvita streck. Hufvudets och halsens sidor 

 samt strupen askgrå. På halsens framsida en stor, 

 brunröd fläck. Handpennorna svarta, undre ving- 

 täckare hvita. Stjärt svartbrun. Uuder hvit med 

 svartbruna sidor. Om vintern är han ofvan tätt 

 beströdd med hvita fläckar. Halsen längs ryggen grå- 

 aktig, framtill och på sidorna hvit. Könen lika. Iris 

 rödbrun. Näbb brunsvart, i spetsen ljusare. Föt- 

 terna mörkbruna. Längd 598—716 mm. Vingen 

 248—310 mm. 



Ungfågeln liknar den gamla i vinterdräkt, men 

 de hvita fläckarna äro dunklare, och det hvita på 

 hals och hufvud är uppblandadt med grått. 



Dunungen liknar storlommens. 



Smålommen är utbredd öfver såväl den gamla 

 som den nya världens nordliga delar och går längre 

 norrut än de andra lomarterna; om vintern flyttar 

 han söderut till norra Afrika och Kina samt ned till 

 Maryland i Nordamerika. Han är allmän på Island, 

 Nord- och Sydgrönland samt häckar på Spetsbergen. 

 I Sveriges nordliga trakter är han mycket talrik och 

 häckar i de flesta af våra fjällsjöar och träsk. Mot 

 söder aftager han i antal, men bygger någon gång 

 ännu i Värmland och i Gestrikland samt, ehuru säll- 

 synt, åtminstone förr i Kil i Nerike (Kinberg) och 

 på Kolmården (Lundborg) ; äfven säges han ha häckat 

 vid Bolmen i Småland (Nilsson). Söder om Dal- 

 älfven eller Venern hafva vi ej funnit honom bo- 

 satt, utan endast iakttagit enstaka individ, som 

 utan att häcka stannat till fram på sommaren. I 

 Norges inre och sydligare delar kläcker han i det 

 subalpina områdets småsjöar, dock ej så allmänt 

 som storlommen; i vestra och norra Norge är han 

 mycket talrik, i synnerhet på öarna norr om pol- 



cirkeln. I finska och ryska lappmarken och norra 

 Finland är han allmän, söderut är han sällsyntare 

 än storlommen (Mela). Vid Danmarks kuster är 

 han vanlig vintertid, dessutom har han erhållits 

 ett par gånger äfven sommartid, såsom då han 2 / 6 1876 

 sågs vid Samsö och sköts 28 / 1873 vid Möen (Collin). 



En stor del smålommar öfvervintra vid våra 

 södra och vestra kuster samt vid Gotland, liksom 

 äfven längs den norska kusten. Dock flytta årligen 

 en mängd söderut. Vid Öland börjar sträcket i 

 september och räcker till in i november, och om vå- 

 ren eger det rum i senare hälften af april och långt 

 in i maj. 



Smålommen häckar ofta vid små sjöar, som ej 

 erbjuda tillräcklig näring, utan måste han då dag- 

 ligen begifva sig till någon fiskrik sjö eller till haf- 

 vet för att proviantera. Härvid flyger han mycket 

 högt och låter ofta höra sitt ej vidare tilltalande, 

 kacklande skrik. 



Vanligen bor endast ett par smålommar i hvarje 

 sjö, men någon enda gång häckar han så talrikt, 

 att man nästan kan tala om kolonier. Sådana be- 

 skrifver Collett från Tamsö i Porsangerfjorden. 



På vattnet är smålommen rätt skygg och för- 

 siktig, men under flykten väjer han ej undan för 

 de båtar och dylikt, som möjligen ligga i hans 

 väg. Att han är en rätt slug fågel, visar följande 

 iakttagelse. Den ene af oss öfverraskade en gång 

 en smålom med en nyfödd unge vid boet. Som 

 denne fick se faran, tog han ungen i näbbet, kastade 

 sig i samt dök under vattnet öfver till andra stran- 

 den, där han gömde ungen i en gräsrik tufva, och 

 dök sedan för att förvilla jägaren åter till boet. 

 Men när han det oaktadt såg denne gå omkring 

 sjön, upprepade han samma manöver. Sedan den 

 andra maken ankommit och satt sig in i ställ- 

 ningen, gjorde båda påtagliga försök att locka jäga- 

 ren till den strand, där ungen ej var. 



På en tufva ute i själfva vattnet eller på strand- 

 brädden lägger smålommen två ägg, hvilka likna 

 storlommens men äro mindre. Längd 71 — 82 mm., 

 tjocklek 40,5—49 mm. 



3 Fam. Alkor, Alcidae. 



Alkorna ha en grof och satt kropp med 

 kort hals och jämförelsevis kort hufvud. 

 Näbbet är af ganska växlande form (jämför ne- 

 dan). Tarserna äro ej långa, sammantryckta 

 från sidorna. Framtårna förenade med hel 

 simhud, 



