313 



farare); Peder DrikJcer. Danska: Lille Krabbe- 



dykker, Lille Krageand, Sören Jakob, Perdrikker, 

 Sökonge, Sildepirris, Grönlandsdue. Fseröarna: 

 Fullkubbi. Island: Haftirdill, Halkion. Finska: 

 Jääkyylikynen. 



Hufvud, hals, öfre kroppsdelar, vingar och stjärt 

 svarta. Armpennorna med hvita spetsar samt de 

 långa skulderfjädrarna med hvita kanter. Undre 

 vingtäckare svartbruna. Undre kroppsdelar hvita. 

 I vinterdräkten har fågeln strupen och halsens sidor 

 hvita. Könen lika. Iris mörkbrun. Näbb svart. 

 Fötter mörka med svart simhud. Längd 230 — 250 

 mm. Vingen 114 — 125 mm. 



Ungfågeln liknar de gamla i vinterdräkt, men 

 är mindre rent tecknad. Skuldrornas fjäderkanter 

 mindre tydliga, undergumpen med smala, mörka 

 ränder (Palmen). 



Dunungen: ofvan samt på hufvud och hals 

 svartbrun, bröst och mage gråaktiga. 



Alkekungen bebor Novaja Semlja, Spetsbergen, 

 Grönland ned till 68° N. Br. samt nordöstra Ame- 

 rika. Äfven finnes en liten koloni på Grimsey vid 

 Islands nordkust. Under den kalla tiden ströfvar 

 han i Atlanten ända ned till de Kanariska öarna. 

 I Sverige är han mycket sällsynt, men vintertiden 

 visar sig dock nästan årligen ett eller annat individ 

 på vår vestkust, och vintern 1830 — 31 visade han 

 sig mycket talrikt vid skånska kusten; också den 

 följande vintern iakttogs en och annan i Skåne, 

 dock mest vid åar och insjöar (Nilsson). Han har 

 äfven förflugit sig inåt landet, såsom till Venern 

 och Fry kensj öarna, till Nerike ( 27 / n 1863), till 

 Örebro och till Vettern. Äfven till Östersjön har 

 han förirrat sig; så är han fångad vid Häfringe i 

 Södermanlandsskären ( 15 / 2 1853 och "/, 1860), i 

 trakten af Kalmar och en gång på Gotland samt slut- 

 ligen vid Piteå (Kinberg), flera andra fynd att förtiga. 

 Alla iakttagelserna äro gjorda vintertiden. Till Norges 

 kust kommer han hvar vinter och visar sig då spridd 

 men fåtalig i nästan alla fjordar längs hela landet; 

 någon enda har anträffats äfven i det inre t. ex. vid 

 Mjösen och Vormen samt vid Kongsberg (Collett). 

 1 Finland ha enstaka exemplar erhållits, såsom i Hel- 

 singforsskären (t. ex. 2 % 1864), i Närpes ('% 1858), 

 nära Kristinestad (december 1852), dä och då utanför 

 Uleåborg samt i Pudasjärvi (december 1865). På 

 Kattilankallo skär ett par mil till hafs utanför Uleå- 

 borg anträffades i juli något år omkring 1865 en 

 halfvuxen, ännu ej fullfjädrad unge (Palmen). Här 

 föreligger sålunda ett fall af abnorm häckning långt 

 söder om det vanliga häckningsområdet. Vid Dan- 

 marks kuster skall han om hösten och vintern in- 



finna sig årligen, under vissa år i större antal. På 

 Fceröarna träffas han vintertid och skall af sydost- 

 stormarna vanligen i mängd drifvas på land i ut 

 magradt tillstånd (Collin). Kring Islands kuster 

 finnes han hela vintern. 



Alkekungen är en högnordisk hafsfågel; i Is- 

 hafvet ser man honom i täta flockar hålla till vid drif- 

 isen, sittande på densamma eller dykande däremel- 

 lan. Alkekungen rör sig lätt i vattnet, dyker snabbt 

 men ej långt åt gången. Han flyger rätt kvickt 

 och går bra på land, hvarvid han stöder endast på 

 foten. Hans föda synes mest utgöras af kräftdjur 

 och fiskyngel. Vid Kap York på Grönland, på 

 Spetsbergen fanu den ene af oss i alla undersökta 

 alkekungar endast vingfotingar och amfipoder. 



Alkekungen häckar i kolonier, ofta nog med 

 tallösa invånare. Vid Kap York sträckte sig dessa 

 kolonier ett par kilometer inåt land. Boet finnes 

 under stenar eller i andra kryphål, ofta nog långt in. 

 Han lägger endast ett ägg, enfärgadt blåhvitt. Längd 

 44 — 51,5 mm., tjocklek 31—34 mm. 



Stariksläktet, Phaleris, Temm. 



Näbbet kort, från sidorna 

 starkt hoptryckt, med uppåt 

 krökt munspringa och sned- 

 ställda, spiinglika näsborrar, 

 som delvis täckas af ett hud- 

 veck. Tarsen framtill klädd 

 af nätlikt skulpterad hud. 



Släktet skall omfatta ända H " fvl,d » f starik jämte n»bt>, 

 till 8 arter och bebor Stilla 

 hafvets nordligare trakter. 



sedt ofvanifråD 2 / 3 . 



Stariken, Phaleris psittacu/a, (Pall.) (Tafla 69, fig. 2). 



Ofvan samt på hufvud, hals och sidor mörkt 

 gråbrun. En fläck bakom ögat och några smala, 

 borstlika fjädrar, som bilda ett bakåtgående band, 

 hvita. Under hvit. Iris hvit. Näbb orangerödt. 

 Fötter som torkade bruna. Längd c:a 240 mm. 

 Vingen c:a 155 mm. 



Stariken bebor Stilla hafvets nordligaste delar, 

 särskildt Kamtschatka. Han är funnen i Vettern vid 

 Jönköping i midten af december 1860 (Jägarförb. 

 tidskr. 1867). 



Lmmesläktet, Mormon, Illig. 



Näbbet påminner, sedt i profil, om en nära nog 

 liksidig triangel med något rundade sidor. Det är 

 starkt hoptryckt från sidorna, fåradt och har vid basen 



40 



