317 



Tillägg och rättelser. 



Pubbeltraslen (s. 4) häckar rätt allmänt vid Viborg och 

 Silkeborg midt i Jylland (Collin 1888, 1895). 



Turdus fuscatus. ung cT (s. 6) erhölls i trakten af 

 Svendborg på Fyen ("/,. 1888, Collin 1895). 



Rödvingetrasten är isynnerhet i vestra Norge rätt allmän. 

 Ringtrasten (s. 8) skall ha häckat på Djurgården vid 

 Stockholm (åren 1849-51, C. W. Lundborg 1897). Danmark 

 besökes under flyttningarna. 



Näktergalen (s. 9) säges omkring 1840 ha häckat vid 

 egendomen Engelholm i Östgötaskären samt skall ha funnits 

 på Omberg (C. W. Lundborg). 



Stenskvättan (s 12). Bland norska och danska namn 

 står : stendalp, läs : stendolp. 



Buskskvättan (s. 12). Finska namn: Pensastasku, Leppä- 

 terttu. 



Svarthakade buskskvättan (s. 13) hittades död vid Ribe 

 i Jylland ("/, 1889). Arten lär visa sig nära nog årligen 

 där i trakten (Collin 1895). I Finland är den fälld vid Marie- 

 hamn på Åland ('% 1896, P. Hj. Olsson 1896). 



Strömstaren (s. 13). I synonymförteckningen tillägges: 

 Hydrobata cinclus, (L.). 



Brandkronade kungsfågeln (s. 15) är skjuten nära Fre- 

 dericia på Jylland ("/, 1869, Rob. Oisen i bref). 



Hökfärgade sångaren (s. 18) häckar flerestädes på Sjsel- 

 land, så vid Vordingborg (K. Barfod 1892). 



Törnsår.garen (s. 19). Läs: Hermaa-kerttu. 

 Löfsångaren (s. 21). Bland de finska namnen tillägges: 

 Pajutiiainen, Pajukerttu. 



Gränsångaren (s. 22) har bevisligen häckat vid Kolding 

 i Jylland (Winge 1893). 



Nordiska löfsångaren (sid. 22) erhölls vid Karesuando i 

 Torne lappmark '/, 1881 (Hj. Christiernsson, meddeladt gen. 

 Wald. Nyberg i bref). — Finskt namn: Pohjan uunilintu. 



Bastardnäktergalens (s. 23) förekomst i Jämtland och 

 Ångermanland är anförd efter Sundevall (jämf. P. Olsson 1896, 

 s. 83). 



Trastsångaren (s. 24) är funnen i närheten af Ntestved 

 på Sydsjselland ( 2 «/ 1877 och '/„ 87, Baagöe m. fl. 1893). 



Phyllopseustes superciliosus (Lath.). »kungsfågelliknande 

 sångaren» (s. 21), är ofvan smutsgrön, under gulaktig— smutsigt 

 hvit samt har två gula tvärhand öfver vingen, bildrde af 

 täckfjädrarnas spetsar. Hos hanen är pannans och hjässans 

 midt ljusare. Ett mörkt, väl framträdande streck går genom 

 ögat. l:sta handpennan kortare än handtäckarna, den 2:dra 

 = den 8:de. Längd c:a 95, vingen omkring 50—55 mm.; 

 således just ej stöiTe än kungs/ågeln. Arten tillhör större 

 delen af Sibirien men är några gånger funnen i mellersta 

 Europa samt nästan årligen höstetid på Helgoland och för 

 första gången i norden vid Hjelm utanför östra Jylland ("/iq 

 1896, Winge 1896). 



Rörsångaren (s. 24) förekommer säkerligen i Östergöt- 

 land vid Täkern, där han häckar (W. A. Engholm 1897). 

 Uppgiften bestyrkes af insända skinn bl. a. frän doktor T. T. 

 Ekman (Motala ' ,„ 98. Rörsångaren är numera af Hj. Cbri 

 stiernsson upprepade gånger funnen häckande älven vid Olrne- 

 viken nära Kristinehamn (enl. bref från Wald. Nyberg). 



Säfsångaren (s. 25). Finska namn: Kaislakerttu, Ruo- 

 kokertlu. 



Flodsångaren (s. 26). Finskt namn: Virtakertlunen. 



Rödhufvade törnskatan (s. 31) är skjuten nära Svebylle 

 station på norra Sjselland ("/ 3 1877, I. Baagöe i bref). 



Svart och hvita flugsnapparen (s. 33, l:sta sp. 13:de 

 raden) bör stå »nästan alltid stjärten upplyftad öfver vin- 

 garna» o. s. v. 



Lilla flugsnapparen (s. 34). Finskt namn: Punarinta 

 paarmalintu. 



Stjärtmesen (s. 35) skall vara funnen vid Pajala (Sam- 

 zelius). 



Tofsmesen (s. 40) antages på grund af fynd af en ung- 

 fågel ha häckat vid Silkeborg (1895, ej 1875). 



Talgoxen (s. 41, 2 sp., 7 r. nedifrån) står hvita, läs svarta. 



Trädkryparen (s. 44) fanns sommaren 1896 häckande 

 vid Stöttingsfjället i Lycksele (jägmästare K. Gram i bref). 



Nötväckan (s. 46). Den efter Neestvedegnens Fugle 

 och Collin (1895) anförda iakttagelsen hänför sig ej till nöt- 

 väckan utan tillen"»flagspette» (Helms). Jämför, beträffande 

 nötväckans vana att fästa frön i barkspringor, Nathorst (1897). 



Backsvalan (s. 48) finnes i Danmark spridd på snart 

 sagdt alla lämpliga lokaler. 



Sädesärlan (s. 50) kallas äfven plogårla. 



Skärpiplärkan (s. 55) är mycket talrik på en del små 

 öar norr om Lasso i Kattegat (R. Oisen i bref) samt är iakt- 

 tagen under hela sommaren 1879 vid Hammeren på Born- 

 holm (Grunack 1879). 



Finkfåglarna (s. 58) ega 9 handpennor. 



S. 60, 2:dra sp , 18 r. uppifr., läs Collett 1894. 



Ortolansparfven (s. 61) träffas i Danmark årligen på 

 vårsträcket. Uppgifter om att han skall ha häckat i landet 

 finnas ock (Collin 1888, 1895). 



Videsparfvens (s. 63) ägg äro i själfva verket ljust gröna 

 med gråaktiga och några få mörkbruna fläckar. Längd 18.o 

 —20, tjocklek 14,75 — 15 mm. Exemplaren, i J. Rambergs 

 samling, äro från Sotkamo i Finland. 



Dvärgsparfven (s. 63) har ljust gröngrå ägg med grå- 

 bruna och ett par mörkbruna fläckar, eller ock äro de rödgrå 

 med stora rödbruna fläckar. Längd c:a 17, tjocklek 13,6 — 14 

 mm. Exemplaren från Archangelsk äro meddelade af J. 

 Ramberg (Göteborg). 



Bändelkorsnäbben (s. 69) är »under de senaste åren» 

 flera gånger skjuten vid Åbo (P. Hj. Olsson i bref). 



Gråsiskan (s. 80). Tillägg: (Tafla 18, fig. 4, hufvudrasen 

 i vinterdräkt, fig- 5, den långnäbbade rasen, ef om våren, 

 fig. 6, den sibiriska rasen om vintern). 



Sommargyllingen (s. 85) är funnen häckande på Syd- 

 sjaslland ('/, 96) vid Peters vaerfts skog (Baagöe i bref) samt 

 anträffad i Finland så långt västerut som i Korpo socken 

 bland Åboskären (P. Hj. Olsson). 



Nötskrikan (s. 86) är iakttagen vid Råne, Öfverkalix, 

 Korpilombolo och strax söder om Muonioniska (Samzelius). 



Lafskrikan (a. 86) kallas i Norrbotten rödfågel (Lule 

 älfdal), rvfågel, kus, Imsa (Öfverkalix), samt i hela Norrland 

 röd-oll, i de nordligaste finnsocknarna är hennes svenska namn 



