Sädesärlan (s. 51). Herr Ernst Siren (Vi- 

 singsö) har i bref meddelat oss en iakttagelse, som be- 

 kräftar att flyttfåglarna gärna återvända just till 

 den plats, där de första gången sett dagen. En 

 sädesärla, som saknade ena foten och därför var 

 lätt igenkännlig, återkom nämligen »tre eller fyra år» 

 å rad och häckade under samma hustak, där hon 

 uppfödts. 



Ängpiplärkan (s 56) öfvervintrar någon gång 

 i södra Sverige, så t. ex. vid Örtofta i Skåne vin- 

 tern 1901 — 02, därifrån vi af hr Gust. Svensson 

 erhöllo exemplar oss tillsända. 



Videsparfven (s. 63) är numera upprepade 

 gånger funnen häckande i Sverige, så sommaren 

 1899 vid Åminne nära Boden och inom Degerfors 

 revir (af Jägm. Karl Gram). Upsala zoolog, museum 

 erhöll från Sune Hederström från Långträsk (Norrb. 

 län V 8 1902) en gammal hane och en ung fågel, båda 

 nyskjutna. Den 26 / B iakttogos redan utflugna ungar. 

 Arten häckar tydligen numera årligen i Norrbotten. 



Bändelkorsnäbben (s. 68) sköts vid Pajala 

 1897 (E. Orstadius i bref). 



Gulnäbbade hämplingen (s. 78) iakttogs enl. 

 uppgift af Jägm. H. Samzelius (i bref) i jan. 1890 

 vid Muoniovaara på svenska sidan midt emot Muonio 

 kyrkoby i Finland. 



Gråsiskan (s. 80 o. 81) häckade sommaren 1902, 

 af allt att döma, i Upsala stads närmaste omgif- 

 ningar. Så erhöll den ene af oss i juli en hona 

 med liggfläckar och iakttog nyss flygga ungar i au- 

 gusti och september. De besökte trädgårdarna för 

 att frossa på larver. 1902 var ej ett år då granfrö rik- 

 ligen förekom i trakten. 



Staren (s. 83) skall sedan flera år tillbaka ha 

 häckat vid Haparanda. Enstaka individ ha iakt- 

 tagits vid Pajala (våren 1899) och vid Öfvertorneå 

 (E. Orstadius i bref), desslikes sommaren 1900 vid 

 Båtsjaur i Arjeploug (G. Halldin i bref). Äfven till 

 Stensele förflyger sig staren (K. Gram, Jägarförbts 

 nya tidskr. 1902 s. 171). 



Sommargylling-en (s. 85) skall ha iakttagits 

 vid Stjämvik nära Karlsborg ( 2 / 7 1899 R. Nicolin 

 i bref). 



Nötskrikan (s. 86) synes efter kusten gå be- 

 tydligt längre norrut än man förut trott. Sålunda 

 lär hon (enl. bref från E. Orstadius) numera häcka i 

 trakten af både Umeå, Piteå och Luleå. Längre inåt 

 land är hon »tämligen allmän» i Lycksele »ända 

 upp till gränsen mellan Lycksele och Sorsele sock- 

 nar». Hon har där ej mindre än trenne allmoge- 

 namn: »rågskrika, skogskira, kornskira» (meddel. 

 i bref från J. S. Lindner). Äfven i Arvidsjaurs, 



Arjeplougs och Jockmocks socknar förekommer hon 

 (E. Orstadius i bref) och är jämväl skjuten nära 

 Ljusa (NV. om Boden) — där lär hon kallas Nor- 

 ges stjöro och pärskata (emedan hon snattar potati- 

 sen) (H. Samzelius i bref) — samt till och med vid 

 Pajala. (E. Orstadius). 



Lafskrikan (s. 87) anträffas någon gång på 

 fjällen ofvanom barrskogsgränsen; så t. ex. af Sv. P. 

 Ekman i Rapadalen NV. om Aktsik och omkring 

 2 mil från närmaste barrskog. 



Skatan (s. 88), af L. Kolmodin (Öfvers. af 

 Gotl. fågl. s. 6) antecknad såsom »högst allmän» 

 å Gotland, synes numera vara i utdöende därstädes. 

 Häckande endast å sydliga Gotland och äfven där 

 sällsynt. (C. P. och O. V. Wennersten, enl. med- 

 del. af den senare). 



Nötkråkan (s. 89) synes hösten 1900 ha upp- 

 trädt mycket talrik. I nordligaste Sverige sköts 

 hon vid byn Baktoive 4 mil NV. om Arwidsjaur ( 2ä /s 

 Jägm. S. Halldin i bref) samt desslikes upprepade 

 gånger i trakten af Pajala (E. Orstadius i bref) och 

 i Lycksele socken var hon under eftersommaren 

 1900 »tämligen allmän» (meddel. af J. S. Lindner). 

 Kring Stockholm var hon allmän långt in på vin- 

 tern (meddel. af Veterinär H. Hasselgren). Äfven 

 kring Helsingborg var nötkråkan »synlig öfver allt» 

 (Muchardt, Jägarförb. nya tidskr. 1900 s. 320), och 

 torde 1900 varit »nötkråkår» ej blott i hela södra 

 Sverige utan äfven i Danmark och flerstädes i 

 Tyskland. 



Kråkan (s. 90) har, följande civilisationen åt, 

 gjort sitt intåg i Kiruna våren 1902. Året förut 

 häckade ett par vid Haukivuoma (67° 37' N. Br.). 

 Kiruna ligger på 67° 58' N. Br. (Hilding Dunér 

 i bref). 



Af Svartkråkan (s. 92) fälldes ett exemplar i 

 Vamlingbo (södra Gotland) i nov. 1896. (W. Wöhler, 

 Jägarförbis nya tidskr. 1902 s. 170). 



Af Kajan (s 92) ha förflugna exemplar an- 

 träffats vid Stensele (norra Vesterbotten.) (K. Gram, 

 Jägarförks nya tidskr. 1902 s 171). 



Korpen (s. 93) synes höra till de fåglar, som 

 aftaga i antal åtminstone inåt landet. Från trakten 

 af Hornborgasjön är han så godt som försvunnen 

 (J. Svedenborg i bref). Detsamma synes vara fallet 

 i hela Vestergötland. 



Råkan (s. 94) uppgifves af E. Orstadius vara 

 funnen vid Pajala både vårtiden och hösten 1901. 

 Alauda ealandra L. (s. 98). Från våra svenska 

 lärkor skiljer sig denna art därpå, att den yttersta 

 stjärtpennan i sin helhet och den näst yttersta i 

 yttre sidohälften och i spetsen äro hvita, samt att 



