3 



näbbets höjd vid roten är ej obetydligt större än dess 

 bredd. 



Ofvan är hon brunsvart med breda ljust 

 rostbruna fjäderkanter. Öfvergumpen brun med 

 grå anstrykning. Vingpennorna svartbruna. De 

 inre handpennorna och armpennorna med breda 

 hvita spetsar. Stjärtpennorna svartbruna, de mel- 

 lersta med rostbruna bräm, de yttre med hvita 

 spetsar och bräm, den yttersta så godt som helt 

 och hållet hvit. Örontäckarna enfärgadt brunaktiga. 

 Under hvitaktig med en mindre, svart fläck på 

 hvar sida af halsroten och ett tvärband af små, 

 bruna fläckar tvärs öfver bröstet. Längd omkring 

 200 mm. Vingen omkring 120 mm. 



Denna lärka bebor mellersta och södra Europa 

 samt länderna rundt Medelhafvet och österut sträc- 

 ker sig hennes område långt in i Central- Asien och 

 norra Afghanistan. 



I framlidne Jägm. C. W. Lundborgs efterläm- 

 nade fågelsamling fann den ene af oss ett exemplar 

 af denna art. Å den vidfästade etikettens ena sida 

 stod »Alauda calandra skjuten Calmar sept. 1856. 

 Stoppad af A. J. F. Wetterberg», å andra sidan, 

 men öfverstruket : »Mergulus alle i ren sommar- 

 drägt från Grönland G:m Schach Steenberg 10 / s 

 (18)58». Tydligen har en förut använd etikett 

 minst två år efter fågelns fällande påsatts den- 

 samma. 



Någon bestämd anledning att betvifla fyndupp- 

 giftens riktighet synes ej föreligga dock förefaller 

 det oss egendomligt, att en så intresserad fågelkän- 

 nare, som jägm. C. W. Lundborg var, ej sjelf of- 

 fentliggjort det märkliga fyndet, om han varit öf- 

 vertygad, att det stod rätt till därmed. Arten är 

 oss veterligt ej förut anträffad i Norden. 



Tofslärkan (s. 99) iakttogs vid Stockholm 

 (vintrarna 1899 och 1900 Veterinär Hasselgren) 

 samt i närheten af Upsala (vintern 1899—1900 

 enl. medd. af D:r K. Hedbom). Vid Sundsvall iakt- 

 togs hon 2G / U 1902 (enl. medd. i bref från Veteri- 

 när H. Hasselgren). 



Härfågeln (s. 100) har enl. meddelande i bref 

 från E. Orstadius skjutits vid Pajala (okt. 1885). 

 En härfågel har enl. meddelande af Jägm. K. Gram 

 anträffats i Stensele (i norra delen af Vesterbottens 

 län.) (Jägarförb:s nya tidskr. 1902 s. 171). På Got- 

 land, där han är ytterst sällsynt, skall han ha iakt- 

 tagits i Hejde 1899. (Jägarförb:s nya tidskr. 1902 

 s. 170.) 



Tretäiga hackspetten (s. 104) ertappas nå- 

 gon gång, ehuru ytterst sällan och alltid vintertid, i 

 Skåne. Så erhöllos 2 st. vid Örkclljunga (norra 



Skåne, januari 1900) och ett i vinter ( 9 / ls 1902) nära 

 Helsingborg (H. Muchardt i bref). 



Hvitryggiga hackspetten (s. 106) uppgifves 

 vara funnen äfven i Helsingborgstrakten. (Jägar- 

 förb:s nya tidskr. 1899 s. 70). Exemplaret, som 

 förvaras i Helsingborgs museum har emellertid, vid 

 på vår anhållan verkställd granskning, visat sig till- 

 höra den lilla hackspetten (adj. G. Lövgren, i bref). 



Spillkråkan (s. 107) bebor det paläarktiska 

 området åt söder ungefär till 38° N. Br. Österut 

 går hon ända till Kamtschatka och Japan. 1 

 Sverige finnes hon från och med norra Skåne till 

 omkring 67° N. Br. Hon saknas ej heller på 

 Gotland, där hon »dock af tager betydligt i antal 

 till följe af skogarnas uthuggande» (L. Kolmodin, 

 Of vers. af Gotlands foglar s. 7). I Norge finnes 

 hon i alla större barrskogar söder om Trondjems- 

 f jorden och går norrut, ehuru mindre allmän, ända 

 upp i Finnmarken. Norr om Polcirkeln är den 

 dock känd endast från två lokaler: Saltdalen innan- 

 för Bodö och vid Matsjok, en biflod till Tana elf 

 i Östfinnmarken. På Vestlandet är hon sällsynt 

 och ej iakttagen under häckningstiden. (Collett). I 

 Finland finnes hon från landets sydligaste delar och 

 ända långt in i Lappland. Hon uppges sålunda vara 

 iakttagen i Enare och Utsjoki äfvensom i Kandalax. 

 I Danmark är hon tillfälligtvis anträffad, särskildt 

 i norra Själland och östra Jylland (Collin). 



Af Gröngölingen (s. 108) ha vårtiden ung- 

 fåglar iakttagits i Stensele (i norra delen af Vester- 

 bottens län.) (Enl. uppgift af K. Gram, Jägarförbis 

 nya tidskr. 1902 s. 171). 



Kungsfiskaren (s. 113) har tvifvelsutan häc- 

 kat nära Broby (Bettna i Södermanland) (juni 99). 

 Honan fälldes och insändes till den ene af oss. 

 Hanen uppfödde sedan ensam de fyra ungarna. 

 Boet låg i botten af en tre fot djup gång gräfd i 

 en sandbank. (Rob. Hermelin i bref.) Nära Ul- 

 tuna (Upland) iakttogs kungsfiskaren i sept. 1899 

 af Bohlin. En kungsfiskare erhölls midvintern 1900 

 vid Ulfsundet nära norra ändan af Mörkö. Exem- 

 plaret anträffades i utsvultet tillstånd (Riksmuseet i 

 Stockholm). Den 18 / 2 1 900 sköts en kungsfiskare vid 

 Karlsro i Wåmb ej långt från Sköfde (enl. bref 

 af läroverkskollegan Sigfrid Damgren. Ända in i 

 december 1900 iakttogs en kungsfiskare vid Koppar - 

 möllan (Kristianstads län) (J. v. Plåten, Jägarförb:s 

 nya tidskr. 1900 s. 95). H. Muchardt uppger (i 

 bref), att flera par af kungsfiskaren sommaren 1902 

 häckade vid Rönneå nära Engelholm. 



Pärlugglan (s. 121), förut några gånger fun- 

 nen å Gotland (L. Kolmodin, Öfvers. af Gotl. fogl. 



