s. 9), anträffades senhösten 1882, ett dödt ex., i 

 Östergrafvar vid Visby (enl. meddelande af O. V. 

 Wennersten). 



Jordllgglan (s. 124), i Skandinavien, som be- 

 kant, en nordlig fågel, har funnits häckande nära 

 kronoparken Spenshult i Halland (Jägarförb:s nya 

 tidskr. 1899 s. 69). 



Fjällugglan (s, 127), ett individ, iakttogs mid- 

 sommartiden 1892 å Laubackar, Gotland (enl. med- 

 delande af O. V. Wennersten). 



Af den Bleka kärrhöken (s. 132) sköts nära 

 Sorsele lappmark i Vesterbottens läns en hona ( 3 / 6 

 1902). Exemplaret, som är skänkt af Prov. läkaren 

 D:r Hollierz, förvaras i Upsala ivniv. zoolog, mus. 



Af Islandsfalken (s. 135) sköts vid Knutby 

 i Uppland 9 / 10 1899 ett exemplar (Upsala univer- 

 sitets zoolog, museum). 



Tartariska jaktfalken (s. 136) sköts i Örme- 

 valla (norra Halland) i nov. 1900. Exemplaret, en 

 hane, förvaras i kamrer E. Lignells samling. (C. 

 O. Bothén, Jägarförbrs nya tidskr. 1901 s. 215). 



Pilgrimsfalken (s. 136) lägger sina ägg i 

 slutet af april eller början af maj (ej i maj — 

 juni som, genom förbiseende står å anförda sida). 



Lärkfalken (s 137) skall ha iakttagits ( 25 / 7 

 1901) ej långt från Örnsköldsvik (E. Lönnberg, Jä- 

 garförbrs nya tidskr. 1902 s. 80). 



Af Aftonfalken (s. 138) sköts vid Upsala en 

 ungfågel den 9 / i 1901, samt nära Bodsjö i Jämt- 

 land '■'/,■ 1902 en gammal hona, enl. meddelande 

 af Fladvad, som därjämte insände fågeln i fråga. 



Gladan (s. 144) har starkt aftagit i antal; så 

 t. ex. meddelar J. Svedenborg, att hon numera ej 

 kan sägas förekomma vid Hornborgasjön (Väster- 

 götland). Hon är oss veterligen aldrig iakttagen i 

 Finland. Uppgiften därom å sid. 144 beror på en 

 felskrifning. Endast den bruna gladan är funnen 

 i Finland (jämf. s. 145). 



Fjällvråken (s. 147) anträffas någon enda 

 gång öfvervintrande i mellersta Sverige; så vintern 

 1889 — 90 vid Djursholm nära Stockholm (Jägm. 

 A. Wahlgren i bref). 



En skrikörn (s. 149), enl. uppgift tillhörande 

 den större arten, fälldes ( 15 / 10 1901) i Fässberg strax 

 söder om Göteborg (C. O. Bothén 1901). 



Ringdufvan (s. 154) synes gå rätt långt norrut 

 i Sverige; så är hon ganska ofta funnen efter Ånger- 

 manelfvens dalgång och vid Bodumsjön, Gideelf- 

 vens dalgång (E. Lönnberg, Jägarförbrs nya tidskr. 

 1902 s. 80) och i Stensele lappmark (Vesterbottens 

 län) uppträder hon årligen kring Juktän och Hatt- 

 ncjaurbäcken samt är anträffad i nordvästra Stensele 



(vid Långvattnets by) (Karl Gram, Jägarförbrs nya 

 tidskr. 1902 s. 171). Ringdufvan har under de 

 senaste åren öfvervintrat vid Bergen. Våren 1901 

 ( 21 /é) fälldes hon på Asköen ej långt från nämnda 

 stad och torde möjligen häcka där (Lie Pettersen 

 1902). Hon iakttogs ( n /'i 1897) i närheten af 

 Kexholm (T. Renvall 1902). Arten är oss veterli- 

 gen förut ej funnen i östra Finland. 



Skogsdufvan (s. 155) har påträffats i Ljungans 

 dalgång och vid Bispgården. (Jägarförbrs nya tidskr. 

 1902 s. 80.). Yngre fåglar ha förflugit sig till 

 Stensele i norra delen af Vesterbottens län. (Karl 

 Gram, Jägarförbrs nya tidskr. 1902 s. 171). 



Klippdufvan (s. 156) skall enl. uppgift (Jägar- 

 förbrs nya tidskr. 1902 s. 169) i maj 1901 under 

 era 14 dagars tid ha iakttagits på Stora Karlson 

 utanför Gotland. Då vilda klippdufvor ej finnas 

 närmare än Färöarna och Skottland, men tamdufvor 

 ofta kunna vara förvillande lika klippdufvor, är det 

 svårt att värja sig för misstanken, att det i själfva 

 verket varit förvildade tamdufvor. 



Af Turturdufvan (s. 156) sköts vid Svensksund 

 (Södermanland u / 9 1899) en ungfågel. Exemplaret 

 förvaras i prosten Svenssons samling (Söderköping) 

 (Jägarförbrs nya tidskr. 1900 s. 95). Ett annat exem- 

 plar iakttogs vid Aske (Håtuna socken, Uppland) 

 under en 4 — 5 dagar i midten af sept. samma år 

 (R. v. Essen, Jägarförbrs nya tidskr. 1901 s. 72). Ett 

 tredje exemplar, nedlagdt i trakten af Hernösandd. u / 9 , 

 förvaras i Hernösands länsmuseum (Jägarförbrs nya 

 tidskr. 1900 s. 95). Ett fjärde, en gammal fågel, 

 skjuten 19 / 7 1891 nära Veinge i Halland (meddel. 

 af Otto Bex i bref) förvaras i Halmstads högre all- 

 männa läroverks samling. Ytterligare ett exemplar 

 är skjutet nära Stockholm d. °/n 1901 (enl. med- 

 del. af H. Hasselgren i bref). 



Spetsbergsripan (s. 160 — 161) anses numera af 

 G. Kolthoff för en egen art. Dess mest i ögonen fal- 

 lande yttre karaktärer till skillnad från vår vanliga 

 fjällripa äro enl. honom följande: 

 Lag-opus hyperboreus. Lagopus mutus. 



Näbbet mer bredt än högt. Näbbet mer högt än bredt. 



Stjärtens längd utgör be- Stjärtens längd utgör betyd- 



tydligt mer än en tredjedel 

 af hela kroppslängden. 



Totallängden aldrig under- 

 stigande 424 mm. (9) 



Det svarta framför ögat 

 bildar en fläck och är bre- 

 dare än ögats diameter. 



Längd $ 424—430 mm. 

 » ef 440—455 » 



Vingen $ 220—225 » 

 » ef 230-238 » 



ligt mindre än en tredjedel 

 af hela kroppslängden. 



Totallängden aldrig öfver- 

 stigande 410 mm. (ef). 



Det svarta framför ögat 

 bildar ett band och är sma- 

 lare än ögats diameter. 

 Längd 348—410 mm. 



Vingen 185—205 » 



