Dessutom förefinnas en del olikheter beträf- 

 fande skelettet. 



Egendomligt är, att honan tidigt nog om våren 

 anlägger fullständig sommardräkt medan hanen ännu 

 behåller sin hvita vinterklädnad. Härigenom skyddas 

 hon bättre under rufningen, som ju naturligtvis 

 måste försiggå på bar mark (Kolthoff). 



Järpen (s. 168) är allmän ännu så långt i 

 norr som i Pajala härads allmänning (H. Samzelius i 

 bref. Jämf. äfven densammes: På Skogs- och Fjäll- 

 stigar s. 31 och 87). Han finnes t. o m. ännu på 

 67° 46' N. Br. i Muonio härads allmänning (den- 

 samme). 



Af Rapphönan (s. 171) har anträffats en kull 

 vid byn Norrvik på gränsen mellan Vilhelmina och 

 Stensele socknar i norra delen af Vesterbottens län. 

 (Jägmästare Karl Gram i Jägarförb:s nya tidskr. 1902, 

 s. 171). Vid Pajala öfvervintrade (1897— 98). en 

 flock rapphöns, men de ha ej iakttagits efter som- 

 maren 1898. (E. Orstadius i bref.) 



En Stortrapp (s. 177) uppehöll sig enl. upp- 

 gift af Muchardt (Jägarförb:s nya tidskr. 1900 s. 

 (320 i slutet af augusti 1900 i närheten af Helja- 

 röds by i Skåne. 



Småtrappen (s. 177) fälldes ej långt från 

 Ringkjöbing ( 24 / u 1900). Exemplaret förvaras i 

 D:r Heibergs samling (Viborg). 



Tofsvipan (s. 181) har på sista tiden »an- 

 märkningsvärdt tilltagit i antal» i sydvestra Fin- 

 land (T. Renvall 1902). Hon förfiyger sig, som be- 

 kant, ofta rätt långt norrut; så är hon iakttagen 

 vid Stensele (K. Gram, Jägarförbrs nya tidskr. 1902 

 s. 171). 



Kustpiparen (s. 182) skall (enl. uppgift af E. 

 Orstadius) ha skjutits våren 1896 vid Pajala. 



Fjällpiparen (s. 184) iakttogs i storl antal 

 flyttande öfver Gotland (maj 1896, W. Wöhler, 

 Jägarförb:s nya tidskr. 1902 s. 170). 



Svartbenta strandpiparen (s. 185) häckar 

 (enl. uppgift af H. Muchardt) vid Skelderviken. 



Morkullan (s. 189) häckar (enl. meddel. från 

 Jägm. K. Gram i Jägarförb:s nya tidskr. 1902, s. 

 171) i Vesterbotten från kustlandet ända upp i björk- 

 bältet på fjällen vid norska gränsen. Och af H. 

 Samzelius är hon funnen nära Elmajärvi i norra 

 delen af Öfverkalix. (På Skogs- och Fjällstigar, s. 102). 



Af spofsnäppan (s. 198) sköts ett exemplar i 

 Mietoinen ('•'/,, 1900, T. Renvall 1902). 



Sandlöparen (b. 202) fälldes på Förlandsön, 

 Spetsbergen, 1900 af den ene af oss. Exemplaret 

 förvaras a naturhistoriska Riksmuseum i Stockholm. 



Ett annat iakttogs samma sommar vid Kings Bay 

 å Spetsbergen. 



Af Smalnäbbade simsnäppan (s. 204), förut 

 okänd från Spetsbergen, fälldes en gammal c? vid 

 Isfjorden 23 /„ 1900 (G. Kolthoff). 



Storspofven (s. 216) har (enl. meddel. i bref från 

 E. Orstadius) allmänt häckat vid Sunderbyn i Neder- 

 Luleå »i början af 1890-talet». Äfven vid Pajala 

 har samme meddelare iakttagit honom under »åren 

 1898 — 1902». Enstaka ungfåglar af denna art ha 

 vårtiden förflugit sig till Stensele (Vesterbotten) (enl. 

 meddel. af Jägm. K. Gram i Jägarförb:s nya tidskr. 

 1902 s. 171). 



Småspofven (s. 217) har den ene af oss funnit 

 allmänt häckande på fjällen kring Medstugan, Jämt- 

 land. Ett exemplar iakttogs af densamme vid 

 Amsterdamön ( 4 / 7 1900). Arten är ej förut fun- 

 nen på Spetsbergen. 



Af Rördrommen (s. 224) förvaras ett exem- 

 plar, skjutet i Helsingborgstrakten, i Helsingborgs 

 högre allmänna läroverks museum (Jägarförbrs nya 

 tidskr. 1899 s. 70). 



Skedstorken (s. 227) förekommer på Tipperne 

 vid Ringkjöbingfjord (Jylland). Där är äfven dess 

 rede funnet. (Juni 1900. D.r Rambusch i bref.) 



En stork (s. 228) sköts 8 / 5 1900) i Mietoinen. 

 Året förut lär två storkar ha iakttagits i samma 

 trakt (Renvall 1902). 



Vattenrallen (s. 230) häckar i Flättsjön i 

 Sörmland, enl. uppgift af E. Bohnstedt (Jägarförb:s 

 nya tidskr. 1898, s. 239.), som der iakttog den d. 

 22 / 7 1898 och fällde en gammal samt en unge. 



Porzana intermedia (s. 233) skall (enl. upp- 

 gift af H. Muchardt) i juli 1898 ha skjutits vid 

 Skelderviken (Jägarförbrs nya tidskrift 1900 s. 320) 

 Dagen därpå hittades boet med tvenne ungar. Uti 

 anförda notis benämnes ifrågavarande fågel Ortygo- 

 metra pygmaea, hvarmed enligt gängse synonymik 

 måste förstås P. intermedia. Den benämnes visser- 

 ligen »lilla sumphönan», hvarmed menas ej Ortygo- 

 metra pygmaea — som meddelaren synes tro — 

 utan Ortygometra parva, men torde detta väl vara 

 ett skriffel). Vi ha ej varit i tillfälle kontrol- 

 lera uppgiften, men är bestämningen riktig, före- 

 ligger här en för Sverige ny fågelart. De längd- 

 mått, som Prof. R. Kjellén (i Göteborg) — som 

 sköt ifrågavarande sumphöna — i bref meddelat 

 oss, stämma dock väl med P. intermedias : de äro 

 längd 180 mm., vinge 92 mm. Prof. R. Kjellén 

 synes anse att det fällda exemplaret var en ung- 

 fågel och att de ifrågavarande dunungarna tillhörde 

 någon annan. art. Exemplaret liar förkommit. 



