70 



retteni volna, — akkor. Inkább még ők nézhettek engem annak, 

 mikor estenden szívesen hívtak házukba, hogy ott aludjam, ne a 

 szabadban. De hát ők nem állottak a hel3"zet magaslatán, nem tud- 

 ták, hogy én Amerikát játszottam és nélkülözni tanulok. Megtöltöt- 

 tem a hálómat illatos zsályával, az volt a vánkosom a Paliurus bok- 

 rok közt s álmodtam rajta exotikus tájakról és felfedezendő új 

 bogarakról. Olyan illatos ágya csak nagyon nagy úrnak és nagj^on 

 szegény embernek lehet. 



Xem tudom én már, hány napig mentém Carlopágótól Goszpicsig, 

 olyan távolságra, hogy egy nap alatt kénj^elmesen oda gyalogolhattam 

 volna. Mert az egy fol^'tonos g3áíj tő kirándulás volt. Rostáltam és ott 

 mindjárt ki is válogattam, azzal pedig jól ■ el lehet tölteni az időt. 



Arrafelé bizon}'- nem igen járt turista, a gyalogoló nadrágos 

 embert a falukban a házakból sokszor előkiabálják azzal a hívással: 

 „Csekájte májszter?" Vándorló mesterembernek nézik. Próbáltam én 

 megmagyarázni az én horvát tudományommal, mely abból az egy 

 szóból állt : Zbogom. Internaczionális kifejezéssel is igyekeztem fel- 

 világosítani, hogy holmi professzorféle volnék. Ez volt a vesztem. 

 Arrafelé professzornak a vándor óráslegények tituláltatják magukat. 

 Xem is kérdeztek azután, hanem csoportosan hozták ki nekem az 

 órák fajait, hogy megigazítsam. Megadtam magamat sorsomnak, lettem 

 órás. Nagyító üvegem és csipeszem volt hozzá. Itt kisrófoltam, ott 

 besrófoltam s végül jelnyelven tudattam, hogy ol^^an rossz, hogy 

 nem lehet rajta segíteni. Akadt otyan bolond óra is, hogy járni indult 

 a piszkálgatásra, azért fizettek is egy pohár bort. Sohse tudtam addig, 

 hogy olj^an könnyű az órásmesterség ! 



Goszpicsban két hivatásos bogarász is lakott akkor, az egyikre 

 már nem emlékezném, ha nem emlegette volna annjüt a róla elneve- 

 zett Otiorrliynclms Seqaensiit, az ő dicsőségét. A másik Dóbiás Ferexcz, 

 azóta is régi jó barátom. Hiszen szívesen fogadtak ők, adtak is szí- 

 vesen mindegyik ottan honos jellemző fajból, amiről mondtam, hogy 

 nekem még nincsen. El is vezettek az u. n. jó bogarászhelj'ekre, de 

 tudja isten miért, azok a kirándulások mindig igen szegényesen 

 ütöttek ki ! Hiában, Goszpics környéke nSigyon szegényes, a jó fajok 

 távolabbi helyeken élnek ! 



Nem ismerném a magam fajtáját, a bogarászokat, ha még ezen 

 se tudnék segíteni. Egyik reggel hárman együttes kirándulást ter- 

 veztünk, de az utolsó pillanatban ürügyet kerestem, hogy vissza- 

 maradjak. Magától értetődik, hogy messziről utánuk mentem. Oldalt 

 egy kopár hegyoldalról beláttam a Lika-folyó partján azt a bokros 

 helyet, a merre eltűntek, s láthattam, mikor jöttek haza. Ezután aztán 

 egyszerre gazdagabb lett Goszpics bogárfaunája, de ők se titkolóztak 

 tovább. Ámbár csak most vallom meg, hogy meglestem őket. 



