71 



Goszpicstól befelé a Lika jobb partján levő heg-ységben több 

 barlang van, a melyeket már átkutattak Dóbiásék. Különösen arra a 

 barlangra pályáztam, a meljakben a ritka ÁnopMlialmus Eurydice tar- 

 tózkodik, mert ebből addig csak két darab került elő. Dóbiás meg is 

 magyarázta, hogy a barlang vége táján, ahol a víz lefolyik, azon a 

 tájon él. Magyarázata után a barlangot vezető nélkül is megtaláltam. 

 A barlang nem nagy, egyszerű, hosszú pinczeszerű folyosó, oldalain 

 látszik, hogy a külső eső mindenütt belefolyik, de akkor épen száraz 

 volt. A vége felé volt egy méternyi forma mélyedés, a melyben ned- 

 vesség volt, még gondolkoztam, hogy ne ugorj ak-e bele, hogy ott 

 keressem. De mégse akartam besározni magamat, hát nem ugrottam 

 bele. Bizony nagy szerencsém volt, hogy nem tettem. Pár hét múlva 

 a hegyekről visszajövet, újra idejöttem, akkor már ezen a helyen 

 mély karsztlyuk tátongott, mert egy zivatar vize lemosta a beduga- 

 szoló ágakat és a rárakodó iszapot. Meglehet, hogy engem se bírt 

 volna el és odavesztem volna. Bizony megborzadtam, mert borzasztó 

 sírból menekültem meg. De azért jó helyre jöttem, a föld alatt meg- 

 tanultam félni. Többé nem hivalkodom bátorságommal. 



Jó, hogy ezt csak visszafelé jövet vettem észre, mert lehet, 

 hogy elvette volna a kedvemet több más barlang meglátogatásától. 

 Pedig némelyik körülményesen ment. Egyikbe a falu elöljárója nem 

 akarta megengedni a bemenést, mert abba veszélyes fojtó gáz van, 

 nem is mer bemenni senki. Hiába bizonyítgattam, hogy mészkőbar- 

 langokban nem lehet fojtó gáz, de meg boton letartott gyertyával 

 meg is lehet erről bizonyosodni, de hát még sem engedett. Annyit 

 megengedett, hogy a nyílását megnézzem. Az ellenkező végén hagy- 

 tam el a falut, azután megkerültem, estére mégis odajutottam s benne 

 meg is háltam. Szép és nagy barlang, volt is benne vak bogár, de 

 csak olyan, mint többi másban. 



Innen a Velebit legmagasabb hegyeire, a Monté Santora és 

 Vaganski Vrhre mentem fel, melyeknek gerincze képezi Dalmáczia 

 felől az ország határát. Azalatt a 8 — 10 nap alatt, míg ott időztem, 

 bizony sok zápor áztatott, de jó meleg ágyat vetettem a lehullott 

 lombokból, melyek a takarót is szolgáltatták. Eleinte rosszul esett a 

 nedves ágy, de később hozzászoktam, még az alám folyó esővíz se 

 rontotta el az álmomat. 



Visszajövet, Goszpicsban útitársamul szegődött Dóbiás Ferencz 

 barátom is, hogy együtt járjuk be a Perusicz falu határában levő 

 barlangokat, hármat vagy négyet. Természetesen gyalogszerrel róttuk 

 az odáig vezető utat. Most aztán nekem volt alkalmam mulatni Dó- 

 BiÁsoN, visszaadni neki azt a kölcsönt, hogy sokszor kinevetett engem 

 az én órásmesterségemmel. Minden szembejövő paraszt azzal a kér- 

 déssel szólított meg : Csekájte májszter ? Még nagyobb volt az elég- 



