84 



nüuket Bécsben élő bátyánk, ki a lepkék iránt való lelkesedésemet 

 látva, újévre egy egész csomó szép lepkét küldött nekem ajándékba, 

 melj^ek nagyobbrészt hiányzottak s emiatt gyűjteményemet nagyon 

 emelték. 



1856-ban ismét több iskolatársam csatlakozott hozzánk s tavasz 

 kezdetén s a nyáron már nem egy fiút lehetett látni lepkéket gyűjteni. 



Egyik kirándulásunk alkalmával a Rhédey-kertben egy szép, 

 aranyos futóbogarat, Galosoma sycoplianiá-i fogtam, melyet ugyan- 

 akkor egy Carabus violaceus és egy Purpuricenus KoeJileri követett ; 

 ez utóbbit öcsém találta. Hogy ilyen szép, fényes, tarka bogarak is 

 vannak, ekkor még nem tudtam s mivel később egyik iskolatársam- 

 tól egy Eosalia alpma-l is kaptam, melyet ő a múlt évben Felső- 

 Magyarországról hozott magával : elhatároztam, hogy ezentúl lepké- 

 ken kivűl bogarakat is gyűjtök. 



Mivel azonban a vastag tűkre a kisebb lepkéket és bogarakat 

 nem lehetett felszúrni, írtam a bécsi bátyámnak, küldene nekem 

 néhány száz darab olyan vékony és hosszú tűt, mint a milyenekre 

 a Bécsből küldött lepkék felszúrva vannak. Kérésemet csakhamar 

 teljesítette s én ezer darab különféle vastagságú rovartűt kaptam, 

 melyeknek minden egyes csomagján a következő felírás volt olvas- 

 ható : „Xadlermeister EIarl Dexter in Karlsbad*'. Ezentúl aztán csak 

 ezeket a tűket használtam s belőlök barátaimnak is adtam, E.MiL-uek 

 is, 10 — 15 darabot olyan lepkékért vagy szép bogarakért, melyek 

 nekem még hiányzottak. Ezt könnyen tehettem, mert már tudtam a 

 forrást, a honnan rovartűk^t hozathattam. Mellesleg megjegyzem itt, 

 hogy midőn 1870-ben a Múzeumhoz kerültem, akkor itt még Német- 

 országból való s Pesten vásárolt puha, hajlékony rovartűk voltak 

 használatban, a melyek a Xá^ítüs Jáííos kelet-ázsiai expedicziójából 

 érkezett, ezrekre menő keménytestű s nagy bogarak feltűzésére egy- 

 általán nem voltak alkalmasak. Mondottam tehát főnökömnek, Fm- 

 VALD5ZKY jÁNOs-uak, hogy a pesti német tűk hetyett hozassunk ilye- 

 neket Karlsbadból. De kitől? — kérdezte. Én tudom a czimet, mon- 

 dám s ha megengedi, írok is érettök. Ez a története a Múzeumnál 

 most már használatban levő karlsbadi rovartűknek. Fekete rovar- 

 tűket, tudtommal, akkor még nem gj'-áriottak, hanem csak fehéreket 

 s az Ideál-tűk még nem voltak ismeretesek. 



Ez év folyamán gyűjteményeim már erősen megnövekedtek s 

 áldott lelkületű özvegy édes anyám, hogy e szerinte is nemes szen- 

 vedélyemet ápolja, karácsonyi ajándékul meghozatta nekem Berge 

 „Schmetterlingsbuch"-ját, melyet Xeuh.\u5s már Eperjesről ismert, 

 de a mely nem volt meg neki. 



Meglehetősen nagy gyüjteménynj'-el, bogarakkal és szép könyv- 

 vel könnj^en lehettem aztán társaim vezére, tanítója. 



