90 



hogy ma csak az indulóháznál, az akkori osztrák államvasúti, most 

 nj'ugoti pályaudv^arnál, este félnyolcz után találkozhatunk és a nyolcz 

 órai szemétyronattal már haza utazunk. Itt van neked két forint 

 ebédre és vacsorára. Én a szálloda előtt fekvő Szervitatérre menvén, 

 még mindig- a Károtykaszárnya óriás épületét bámulgattam, midőn 

 tovább menve azt vettem észre, hogy a szerviták kőfallal bekerített 

 kertjének közelién, hol ma a Skalniczky éjDÍtette postapalota áll, a 

 falba vert szögekre aggatott kahtkákban mindenféle énekes madarat, 

 galambot, nyulakat árulnak, ezzel szemben pedig egy kis bolt van, 

 a kiakasztott táblán egy nagy festett s njárott pudli-kutyával és a 

 következő, ékes német m^elven irott felírással : ,,Hier kann man 

 Hun de scheren und wascheu lassen" s alatta magyarul „itt kutj^á- 

 kat nyírnak és mosnak." De volt egy kis kirakata is, a melyben 

 kanári s másféle madarak, egy kitömött kis majom, aranjdialak, egy 

 nagy katulyában lepkék, egy másikban bogarak voltak. Ohó ! ide 

 bemegyünk, mondám ! A tulajdonos egy budai sváb, elő is adta 

 összes lepkéit és bogarait. Xem hittem volna, hog}'- annyi sok és 

 érdekes állata van. A bogarakra ezúttal nem reflektálva, csakhamar 

 kiválasztottam a nekem tetsző lepkéket, árukat s latin neveiket egyen- 

 kint fehrtuk s ekkor alkudozni kezdtem. csak húsz százalékot volt 

 hajlandó engedni, mert mint monda, a lepkék egy budai g^^üjtőé s 

 ő maga is csak ötven százalékot kapván az eladott és szigorúan 

 megszabott árakból, többet nem engedhet, neki is élnie s boltbért 

 fizetnie kell. Végre huszonöt százalékban megegyeztünk. Összeadván 

 az egészet kisült, hogy alig van annyi pénzem, hogy azt kifizethes- 

 sem s ha ezt teszem, összesen csak hét krajczárom marad, jDcdig a 

 kapott két forinton ki^áil nekem is volt még pár forintom. A szé^D 

 és ritka lepkék fejemet egészen megzavarták s nem jutott eszembe, 

 hogy a meglevő jDénzemből ebédelni és vacsorálni is kellene. A lep- 

 kék ténjdeg budai származásúak s alkalmasint a Ejhdermanx- család- 

 tól valók voltak. Nagyon jól emlékszem, hogy egy Smerinthus quer- 

 cus-t 80 krajczárban, egy Stauropus fagi-t 1 forintban, egy Arctia 

 Helié-t 60, egy lourpuraiá-i 50, egy Ocnogyna parasüá-i 40 krajczárban 

 számított, a mi elég magas volt az akkori viszonyokhoz képest. A 

 lepkéket diadallal vittem a szállodába, midőn hallom, hogy haran- 

 goznak, ebédelni kellene menni s csak ekkor jut eszembe, hogy hát 

 voltaképen miből, hisz csak hét krajczárom van ! Sebaj, mondám, 

 egy nap alatt nem hal meg éhen az ember ! Elmentem a Dunaparíra, 

 a hová mint észrevettem, több olyan szegény ördög is ment levegőt 

 ebédelni, a szép Dunát nézni, esetleg egy i^ohár dunavizet inni, mint 

 a milj^en ekkor én voltam s a kiknek talán még 7 krajczár sem volt 

 a zsebökben. Ezzel vigasztalva magamat, odaléptem egy kofasátor- 

 hoz, a hol zsemlyéket is árultak s vettem két nagy vizeszsemlyét 



