92 



már várt reánk még 17 társunk, kiket a felvidékről : Kassáról, 

 Rozsnyóról, Eperjesről, Késmárkról stb, vettek fel s a kiket, hogy 

 ruháik mielőbb elkészüljenek, már szeptember elsejére behívtak. 

 Szekerekkel mentünk, mert akkor még az arra vivő vasút építés 

 alatt állott. 



Szeptember 8-án, Kisasszony napján, aztán mindnyájunkat, 

 összesen 21-et egyszerre felöltöztettek a rend szép fehér ruháiba. 

 Négy régibb növendéket is találván ott, most már összesen 25- en 

 voltunk. Egy társunk azonban a régiek közül tüdő vészben csak- 

 hamar elhunyt. A megmaradt 24-ből csak 13 lett a rend felesküdött 

 tagja s ezek közül ma már, 54 év után, egy sem él ; valamint a 

 42 iskolatársam közül is csak hárman vagyunk még életben, ki tudja 

 meddig? Egy ügyvéd, egy nyugalmazott törvényszéki elnök, mind- 

 kettő Nagyváradon s én. 



A kolostorok és zárdák réme : a tüdővész, két év után ujabban 

 elragadott egy társunkat és egy fiatal, 25 éves tanárunkat, két más 

 társunkat pedig a harmadik évben kilépni kényszerített, kik közül 

 az egyikre nézve ez a lépés már késő vala. ' 



Felöltöztetésünk után már másnap a magister, vagyis ujoncz- 

 mester, a kitűnő nevelő : Virasztó Gellért tanítása mellett ismét 

 elővettük elülről a latin nyelvet. Október hó 1-én aztán megkezdő- 

 dött a voltaképeni tanulás. A rend főpapja, az apát, vagyis a 

 praelatus, a rend legjobb tanárait rendelte be Jászóra tanításunkra, 

 mert két 7-ik osztályún kívül nekünk, a 6-ikból felvett tízünknek, 

 előbb a 7-ik s majd a 8-ik osztályt is el kellett végeznünk s ez 

 osztályokról előbb vizsgát tenni, mielőtt érettségire bocsájtottak 

 volna, a mely vizsgákat Rozsnyón, szintén premontrei tanárok alatt, 

 1860 július havában le is tettük. Még ekkor erős németvilág lévén, 

 németül tanultuk a görög s német nyelvet, a természet- és mennyi- 

 ségtant, latinul a latin nyelvet, a hit- és bölcsészettant és magyarul 

 csupán a magyar nyelvet és a történelmet. Tanáraink szigorúan fog- 

 tak bennünket, sok volt a tanulnivalónk, mert az iskolákban a német 

 nyelv miatt több tantárgyból bizony keveset tudtunk. 



A megelőző vizsgákat és az érettségit mindnyájan meglehetősen 

 jól tettük le s csak a latin hittannal ért bennünket majdnem csúfos 

 kudarcz. A mely tételeket két év alatt ebből latinul tanultunk, azo- 

 kat a magisterünk a kérdező tanárnak kiíratta ugyan, de elfelejtette 

 a kéziratot is, melyet írnunk kellett, hozzácsatolni ; s mivel az érett- 

 ségi vizsga órája egészen váratlanul ért bennünket akkor, midőn 

 már egy hétig Rozsnyón, a Ferenczrendieknél megszállva, levegőn 

 még nem voltunk, a várost sem láttak és éppen az én kérésemre a 

 minket kisérő kitűnő tanárunk, a későbbi praelatus : Benedek Fe- 

 RENCz megengedte, hogy kisétálhassunk és már indulni készültünk, 



