95 



%-- 



dőn egyszercsak, úgyszólván a praelátus óra előtt, olyan szerencsé- 

 sen kaptam el kezemmel, hogy csak alulról s kissé sérült meg. 

 Apátunk megdicsérte ügyességemet és kérdé : ..miféle lepke az és 

 használhatod- e gj^üjteményed számára? Mert jól tudta, hogy nekem 

 már milyen nagy gyüjtemém^em van odahaza. Igen, mondám, jól 

 használhatom, mert ezt a fajt természetben még nem láttam, nincsen 

 meg nekem, Nagyvárad körül s az Alföldön nem is él, hanem inkább 

 csak a Felvidéken, de könyvem után ismerem s tudom, hogy a neve : 

 Limenüis poimli. 



Látván azt, hogy itt bizonj' még most, mig felesküdve nem 

 leszek s akkor mehetek majd az erdőbe, mikor akarok, csak nagyon 

 kevés rov^art gyüjthetek, azt gondoltam, hogy inkább a botanikára 

 adom magamat és növényeket fogok gyűjteni, melyben nekem tár- 

 saim is bizon3'ára segédkezni fognak, könn^^ebben mint a rovarok 

 gyűjtésében, mert hiszen egj^kor a növénj^tant is fogom tanítani és jó 

 lesz, ha ekkorra már a virágokat legalább kissé ismerni fogom. 

 A harmadik év tavaszán tehát, midőn már a hittudományokat tanul- 

 tam, meghozattam Fazekas és Diószegi „Magyar Füvészkönyv"- ét s 

 szabad óráimban hozzáfogtam a gyűjtöttek meghatározásához s abba 

 csakhamar meglehetősen belejöttem. 



Befejezvén az első theologiai évet, három év után, augusztus 

 elsejétől számítva egy havi szabadságot kaptam s BAELAxem- Ven'Cze 

 Adorjáx nal, később a rend e nagyeszű és nag3'míveltségű kiváló 

 tagjával, ki szintén nagyváradi születésű volt s egr évvel később, de 

 érettséggel lépvén be, a második theologiai tanfolyamot végezte, a 

 már kész vasúton haza utaztunk s a bevett szokás szerint pár nap 

 múlva Nagyvárad püspökénél, a jótékonysága miatt örökemlékű 

 SzAN'iszLó FERExcz-nél, ki BARLAXGHY-nak bérmaatj^a volt, tiszteleg- 

 tünk. A püspök nagyon szívesen fogadott bennünket és ebédre is 

 ott tartott. Ebéd után dohányzó szobájában csak előttünk ezt a 

 njálatkozatot tette : „miért nem jöttetek hozzám, én is felvettelek 

 volna benneteket s ha kedvetek tartja, csak kopogtassatok, akár 

 éjjel is, hálószobám ajtaján". Én odahaza édes anyámnak természe- 

 tesen elmondottam, hogy a püspök úr mityeu jól fogadott bennün- 

 ket és előttünk miként nyilatkozott. Ezt hallotta egyik nálunk levő 

 sok gyermekes sógorom is s ezt mondotta nekem : ,,de látod, Sáxdor, 

 miért is lettél te barát, mikor egykoron itt kanonok s talán püspök 

 is és az én szegény gyermekeimnek jóltevője lehetnél". Én termé- 

 szetesen nem hallgattam reá, de szavait el nem felejtettem. 



Mielőtt haza utaztunk volna, talán úgy egy hónappal előbb, 

 Jászon egy furcsa eset történt, melyet lehetetlen, hogy el ne mesél- 

 jek. A még ekkor mindig csak Ausztria és ismét csak Ausztria, 

 legszebb tartó mánj^ainak egyikét, a lombárd-velenczei királyságot 



