96 



elveszítvén, hazánk borús ege is a hosszú absolutizmus után derülni 

 kezdett. Budapesten nemcsak a férfiak jártak magyar ruhában, 

 zsinóros atillában, hanem a nők is magyar pártában, zsinóros 

 mentében. Mi erről persze vajmi keveset, úgyszólván semmit sem 

 tudtunk, mert nem volt újságunk, ilyet olvasnunk sem volt szabad, 

 idegenekkel nem érintkezhettünk, de egyik társunk valahonnan meg- 

 tudta azt, hogy a kassai kispaj)ok a fekete czilinder helyett magyaros 

 kerek kalapokat kaptak, attól a Fábri püspöktől, kinek élete egykor, 

 mint plébánosé, a magyarok ellen való izgatásai miatt, 1849-ben 

 Nagyváradon csak egy hajszálon függött s a kirendelt katonaság a 

 kispiacon már várta, hogy a vesztőhelyre vigye. Közülünk tehát 

 valamelyik azt indítványozta, hogy a fehér és drága selyemszörü 

 czilinderekből csináljunk mi is magyar kalapokat. A szót tett követte 

 s mikor egy napon sétálni mentünk, czilindereink már ugj^ancsak 

 alacsonyak voltak, mert azokat egyszerűen a felére begyűrtük és 

 csináltunk belőlük magyar kalapokat. Midőn óvatosságból sétáhii 

 nem a városba, hanem az erdőbe mentünk, mindnyájunknak ilyen 

 begyűrött kalapja volt és csak a magisterünk fején díszelgett a 

 a magastet^jű cilinder. Rövidlátó lévén, a megrövidített kalapokat 

 előbb észre sem vette, de egyszer felém fordulva — a ki ekkor is 

 vele mentem — hirtelen elsápad, majd vérvörös lesz, mert igen erős 

 testalkatú, vérmes ember volt. Ahá! gondolám, a kalapmanipulácziót 

 észrevette, lesz majd otthon haddelhadd ! Alig is szólott hozzám 

 ezután néhány szót. Haza érve, csakhamar bejött hozzánk és azt 

 kérdé : „hogy merték a rend tulajdonát képező ilyen drága kalapo- 

 kat úgy összerontani ?*' Mire én, mint kedvencze léptem elő, mond- 

 ván : ,, megtudtuk, hogy Magyarországon már magyar világ van s a 

 kassai kis]3apok is a czilinder helyett magyaros kerek kalapokat 

 kaptak". „Jól van, jól ! De az még sem járja, hogy önök tudtomon 

 kivül azt tegyék, a mit akarnak" s ezzel panaszra ment a praelátu- 

 sunkhoz, kinek kebelbarátja volt. A szelíd lelkületű főpap azt felelte 

 neki : „hadd a dolgot, hanem hozass hát Kassáról neldk is olyan 

 kalapokat". Pár napig büntetésül a magister bennünket nem vitt ki 

 sétálni, de úgy vagy 5— 6 nap múlva egyszer csak megjelent Kassáról 

 két nagy ládával egy kalaposmester s mindenki kiválaszthatta magá- 

 nak a neki megfelelő kalapot, sőt maga a magister és tanáraink is. 

 Az összetört fehér czilindereket aztán a kalapos vitte el, de hogy 

 mit csinált velük, azt Clió, a történelem múzsája, tudtomra, fel nem 

 jegyezte Ilyen magyaros kalapban mentem le Nagyváradra és az a 

 bizonyos kis, most már nagy leány-rokonom arra egy hátul kissé 

 lecsüngő széles pántlikát kötött. 



Az az egy hónap bizony vajmi hamar eltelt és én annak is 

 örültem, hogy kedves lepkéimet és bogaraimat viszontláthattam, 



